Номер провадження 2/754/1707/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/16857/21

ОСОБА_1 - позивач

Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» - відповідач

Вимоги позивача: стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який на виконання ухвали суду від 12.01.2022 про залишення первісної редакції позову без руху з наданням строку для усунення недоліків подавався в новій редакції і в якому позивач посилаючись на порушення своїх трудових прав, яке виражається в непроведенні розрахунку при звільненні, просить стягнути з відповідача: 17701,72 грн. - невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Учасники справи у судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема, позивач під розписку, а відповідач поштою, електронною поштою та СМС повідомленням, які відповідачу доставлені, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та СМС повідомленням.

Крім того від відповідача до суду по електронній пошті надійшло клопотання/заява в якому відповідач не заперечує проти затримки розрахунку при звільненні позивача і вказує на те, що відповідно до статуту відповідача, метою діяльності останнього є отримання прибутку за рахунок підприємницької, торгівельної та інших видів діяльності і що відповідач не фінансується з державного бюджету, а через нераціональне ведення господарської діяльності відповідач перебуває в складному фінансовому становищі, а тому, відповідач просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні про стягнення якого просить позивач.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням виколаденого і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та вирішуючи спір у межах пред`явлених позовних вимог, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до наданих стороною позивача копій: витягу з трудової книжки позивача, наказу відповідача від 15.06.2021 № 115-к/тр, виданої відповідачем довідки про доходи від 25.06.2021 № 2/12-3/548-21, розрахукового листка за травень 2021, позивач з 09.12.2019 перебував із відповідачем у трудових відносинах та позивача звільнено з роботи 25.06.2021 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та при звільненні з позивачем не був остаточно проведений розрахунок при звільненні і станом на 25.06.2021 заборгованість із заробітної плати складала: 52367,89 грн. та яка складається з: 48237,28 грн. - заробітної плати і 4130,61 - допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів ФСС України.

Як вказує позивач у позові, 19.08.2021 і 30.08.2021 відповідачем частково виплачено частину належних позивачу коштів при звільненні і на час подання позову відповідач має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі: 17701,72 грн..

Також у позові позивач зазначає і дана обставина відповідачем не спростовується в його поясненнях викладених у клопотанні/заяві відповідача, що заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи, які передували звільненню, становила в квітні 2021: 17938,51 грн., а у травні 2021: 16742,61 грн..

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладено в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, 62. Відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня, що передує запровадженню тимчасової адміністрації банку. 63. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначено вище, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Водночас Велика Палата Верховного Суду враховує, що звернення працівника про стягнення відшкодування пов`язане з порушенням законодавства про оплату праці, а відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. 67. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 68. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 69. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. 70. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 71. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. 72. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. 76. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 77. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 78. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. 79. Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку. 80. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке. 81. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. 82. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. 83. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. 87. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. 88. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. 89. Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. 90. Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований. 91. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 92. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б повністю або частково спростовували позовні вимоги в частині про стягнення: 17701,72 грн. - невиплаченої заробітної плати, відповідач суду не надав і судом таких доказів у процесі розгляду справи не здобуто.

Тому, позовні вимоги про стягнення: 17701,72 грн. - невиплаченої заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки відповідачем по відношенню до позивача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України з вини відповідача, то останній має нести перед позивачем відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Що ж до розміру відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, то суд при вирішенні даного питання виходить з наступного.

Остаточний розрахунок із позивачем відповідач мав провести 25.06.2021, а тому, передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність для відповідача настає з 26.06.2021.

Як вказує позивач у позові і дана обставина відповідачем не спростовується в поясненнях викладених у клопотанні/заяві відповідача, що заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи, які передували звільненню, становила в квітні 2021: 17938,51 грн., а у травні 2021: 16742,61 грн..

На час вирішення спору судом, тобто станом на 12.04.2022, суду не надано доказів про проведення з позивачем розрахунку при звільненні.

Посилання відповідача на те, що він не фінансується з державного бюджету і що його складне фінансове становище виникло через нераціональне ведення господарської діяльності відповідачем, дають правові підстави для висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру відповідальності відповідача, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим, 24.02.2022 Російська Федерація розпочала військову агресію проти України і Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 05:30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, а Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 26.03.2022 строком на 30 діб.

Розпочата Російською Федерацією військова агресія проти України призвела до обмежень у діяльності, реалізації прав і виконання обов`язків усіх фізичних та юридичних осіб на території України.

Тому, суд вважає за можливе обмежити період відповідальності відповідача за ст. 117 КЗпП України періодом з 26.06.2021 по 23.02.2022 і дане обмеження періоду відповідальності пов`язане виключно з неправомірністю дій Російської Федерації проти України.

17938,51 + 16742,61 = 34681,12 : 2 = 17340,56 грн. - середньомісячний заробіток.

У червні місяці: 30 днів, а в лютому 2022: 28 днів.

Період затримки розрахунку при звільненні складає: 5 днів червня 2021, липень 2021, серпень 2021, вересень 2021, жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, 23 дні лютого 2022.

17340,56 грн. : 30 (днів червня 2021) х 5 (днів червня 2021) = (після математичного округлення) 2890,09 грн..

17340,56 грн. х 7 (з липня 2021 по січень включно 2022) = 121383,92 грн..

17340,56 грн. : 28 (днів лютого 2022) х 23 (дні лютого 2022) = (після математичного округлення) 14243,65 грн..

2890,09 грн. + 121383,92 грн. + 14243,65 грн. = 138517,66 грн. - загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2021 по 23.02.2022.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольняються частково.

За таких обставин, позов задовольняється частково.

При поданні позову позивач не сплачував судового збору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов частково задовольняється, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивач сплатив: 908 грн. - судового збору, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 04.11.2021.

17701,72 грн. (невиплачена заробітна плата) + 138517,66 грн. (загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні) = 156219,38 грн. : 100 % = (після математичного округлення) 1562,19 грн. - один відсоток ціни позову.

1562,19 - 908 = 654,19 грн. - несплачена сума судового збору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, 1. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (відповідно до позову місцезнаходження: м. Київ, вул. Ямська, 32, фактична адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, відповідно до клопотання/заяви відповідача адреса: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 14/12, оф. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 17701,72 грн. - заробітної плати, 121174,28 грн. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 908 грн. - судового збору.

Стягнути з Стягнути з державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (відповідно до позову місцезнаходження: м. Київ, вул. Ямська, 32, фактична адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, відповідно до клопотання/заяви відповідача адреса: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 14/12, оф. 9, ) у дохід держави: 654,19 грн. - судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (відповідно до позову місцезнаходження: м. Київ, вул. Ямська, 32, фактична адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, відповідно до клопотання/заяви відповідача адреса: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 14/12, оф. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заробітної плати за один місяць у сумі: 17340,56 грн..

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: