Провадження № 2/761/2759/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, згідно з яким просив суд: стягнути з Виконавчого органу Київської міської ради на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 50 704,20 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., витрати за послуги експерта у розмірі 3 000,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.06.2020 року за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8-Б на спеціально-обладнаній стоянці для автомобілів знаходився автомобіль марки MAZDA-3 держ. номер НОМЕР_1 .

Близько 14:00 год., під час пориву вітру та дощу, частина дерева, впала на припаркований на площадці прибудинкової території будинку автомобіль марки MAZDA-3, держ. номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль було пошкоджено.

Вартість матеріального збитку становить 50 704,20 грн. Також до складу матеріальних збитків відноситься вартість послуг з проведення оцінки збитків у сумі 3 000,00 грн.

Крім матеріальних збитків, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті пошкодження транспортного засобу.

З огляду на вказані обставини в їх сукупності, позивач вважає, що адекватний розмір морального відшкодування становить 25 000,00 грн., у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

05.02.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судову повістку відповідачу вручено, про що свідчить відповідна відмітка у розписці, за підписом представника відповідача.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, витрат за послуги експерта, судом встановлено наступне.

17.06.2020 року за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8-Б на спеціально-обладнаній стоянці для автомобілів знаходився автомобіль марки MAZDA-3 держ. номер НОМЕР_1 .

Близько 14:00 год., під час пориву вітру та дощу, частина дерева, яка являє собою один із стовбурів дерева, з гнилою (пустою) серцевиною, впала на припаркований на площадці прибудинкової території будинку автомобіль марки MAZDA-3 держ. номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль було пошкоджено.

Відповідно до Звіту експертного автотоварознавчого висновку №15 від 15.07.2020 року, проведеного ФОП «судовий експерт Барболюк Володимир Сергійович» (Кваліфікаційне свідоцтво судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз №590 від 11.04.2014 та Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1145/17 від 28.11.2017 виданих Фондом державного майна України), вартість матеріального збитку становить 50 704,20 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ 96 825,89 грн.

Вартість послуг судового експерта за складання експертного автотоварознавчого висновку №15 від 15.07.2020 становить 3 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №15 від 15.07.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положення п.1 ч.2 вказаної статті Кодексу до збитків відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В свої позовній заяві позивач, визначаючи Виконавчий орган Київської міської ради, як належного відповідача по даній справі, посилається на п.5.5 Правил, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка № 216468440 від 15.07.2020) земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8-Б не належить на праві власності або користування фізичним або юридичним особам.

На запит позивача до КП по утриманню зелених насаджень Солом`янського району м. Києва надана відповідь № 077/234-1308 від 25.06.2020 року, що дерево за вищезазначеною адресою, відповідно до даних бухгалтерського обліку, не перебуває на балансі та обслуговуванні даного підприємства.

Тому позивач вважає, що дерево, яке впало на автомобіль, розташовано на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, відсутність даних, що останнє у відповідності до вимог ч.5 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування, обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається саме на Київську міську раду до відання виконавчого органу якої в силу пп.7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення та належним чином забезпечення організації роботи з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів та видалення.

При цьому, пунктом 7 частини 2 статті 18 ЗУ «Про благоустрій у населених пунктах» передбачено, що відшкодування збитків та іншу шкоду, завдану внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього середовища покладено на балансоутримувачів об`єктів благоустрою (їх частини).

Як вбачається з доданих до матеріалів справи фотознімків та з самої позовної заяви - земельна ділянка, на якій перебувало майно позивача - це «спеціально-обладнана стоянка для автомобілів». Тому посилання позивача на п.5.5 Правил - відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: «на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування» не знаходить свого підтвердження.

Також, в матеріалах справи відсутній будь-який належний доказ того, що дерево, в результаті падіння якого, було завдано шкоду майну позивача, росло на земельній ділянці, що проінвентаризована за Виконавчим органом Київської міської ради.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем не доведено, що дерево, в результаті падіння якого, було завдано шкоду майну позивача, росло на земельній ділянці, яке перебуває на балансі Виконавчого органу Київської міської ради.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до неналежного відповідача, а тому не підлягає задоволенню позовна вимога у частині відшкодування матеріальної шкоди та витрат за послуги експерта.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Позивач зазначає, що бездіяльністю місцевих органів влади була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, завданих йому, як власнику майна у зв`язку з пошкодженням автомобіля, неможливості його користуванням, втратою можливості вести звичайний спосіб життя, витрат особистого часу, пов`язаних із залученням спеціаліста для оцінки збитків, звернення до правоохоронних органів, представників відповідача, що призвело до погіршення якості життя, звернення до суду тощо. Розмір матеріальної шкоди оцінює в 25 000,00 грн.

Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до неналежного відповідача. Виходячи з вищевикладеного, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн. - також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід відмовити у стягненні судового збору.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: