Ухвала

12 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 711/1176/21

провадження № 61-2876ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Приватне акціонерне товариство «Азот» (далі - ПрАТ «Азот») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначало, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2018 року (справа № 711/7723/18) стягнуто з нього на користь відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 51 761,24 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 506 202,20 грн з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

08 січня 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області) відкрито виконавче провадження № 58016020 про стягнення з підприємства на користь стягувача вказаного у судовому рішенні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 506 202,20 грн, з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

08 травня 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області виконавче провадження № 58016020 закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Під час виконання вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2018 року (справа № 711/7723/18).

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 18 жовтня 2019 року (справа № 711/6179/19) стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 172 704,28 грн з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

27 листопада 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 60725774 про стягнення з підприємства на користь стягувача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 172 704,28 грн з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

19 грудня 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області виконавче провадження № 60725774 закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 знову отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України, а визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2019 року (справа № 711/6179/19.

Оскільки позивач повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за відповідача за свій кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів, а тому у нього виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а у відповідача відповідне зобов`язання відшкодувати ці витрати.

На підставі вищевикладеного просило суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 132 386,76 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року, позов ПрАТ «Азот» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Азот» грошові кошти в розмірі 132 386,76 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2018 року (справа 711/7723/18) та за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2019 року (справа № 711/6179/19) кошти у загальній сумі 678 906,48 грн, набув її частину, зокрема в розмірі 132 386,76 грн, без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувсядо Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у загальному розмірі 132 386,76 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний