Справа № 163/1876/21
Провадження № 2/163/16/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 25038,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування та 1863,10 грн. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Позовні вимоги представник обґрунтував тим, що 10.03.2020 року відбулось ДТП, де водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Вольксваген Т4» р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 помер від отриманих тілесних ушкоджень. 02.10.2020 року ОСОБА_1 через свого представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернувся до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на надгробного пам`ятника на суму 50 710 грн. (копія заяви додається). 02.02.2021 року Відповідач прийняв рішення на основі поданих документів та сплатив частину заявлених вимог у сумі 25335 грн. Свою відмову у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі мотивує тим, що у діях водія ОСОБА_2 згідно постанови про закриття кримінального провадження, відсутній склад кримінального правопорушення, а сам потерпілий в момент наїзду знаходився на проїзній частині дороги, тому виплату страхового відшкодування потрібно здійснювати з урахуванням норми ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV). Вважає відмову Відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує права Позивача на відшкодування шкоди, передбаченої Законом № 1961-ІV.

Провадження в справі відкрито ухвалою від 28 серпня 2021 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву. У ньому вказала, що кримінальне провадження було закрите за відсутністю у діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Заподіяна потерпілому (пішоходу) шкода завдана внаслідок непереборної сили, що виключає відповідальність за таку шкоду. Зважаючи на існування зазначених обставин, які повністю виключають можливість виплати будь-якого відшкодування страховиком, ПрАТ «УПСК» виплатила 50% страхового відшкодування, маючи, головним чином, соціальну ціль - допомогти. Просила відмовити у задоволенні позову.

У строк, визначений судом в ухвалі з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, представник позивача відповідь на відзив не подавав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

10.03.2020 близько 00:19 год. на 478 км автодороги М-07 сполучення «Київ-Ковель-держкордон» водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Вольксваген Т4» р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від отриманих тілесних ушкоджень перебуваючи на госпіталізації відділення КНП Любомльського ТМО. Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 стверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

По факту ДТП було розпочате кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.286 КК України.

Постановою ст. слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Коцури А.В. 31.07.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000124 від 10.03.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України.

З цієї постанови слідує, що згідно висновку інженерно-технічної експертизи дослідження механізму та обставин ДТП №288 від 25.06.2020 у заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Вольксваген Т-4», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування в момент об`єктивного виявлення пішохода, який знаходився на проїзній частині.

02 жовтня 2020 року представник позивача звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування витрат понесених на поховання та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 50710 грн.

Для виплати страхового відшкодування представником позивача надано копію постанови про закриття кримінального провадження №0000124, копії паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , товарний чек від 16.06.2020 на суму 5610 грн., товарний чек № 13 від 07.05.2020 на суму 45100 грн., копію виписки з ЄДР юридичних осіб на ФОП Любомльського колективного підприємства «Любомльчанка», копія свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_4 , Договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_4 замовником в яких значиться позивач ОСОБА_1

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 02.02.2021 сплатила частину заявлених позивачем коштів у сумі 25335 грн.

Виплата страхового відшкодування у вказаному вище розмірі відповідачем була здійснена з посиланням на пункт 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом поділу загальної суми страхового відшкодування на два у зв`язку з заподіянням неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями декількох осіб.

Предметом спору за даним позовом є частина невиплаченого страхового відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, а вимога про стягнення пені за несвоєчасну виплату цього страхового відшкодування за своїм змістом є похідною.

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом № 1961-ІV та Цивільним кодексом України(далі -ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяль-ність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Статтею 27.4. Закону № 1961-ІV встановлено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на дату ДТП становив 4723 гривень.

Отже, розмір передбаченого п.27.4 ст.27 Закону № 1961-IV страхового відшкодування становить не більше 56676,00 гривень (4723 х 12).

За сумою понесених позивачем витрат, які підтверджені належними документами і їх неповнота відповідачем не оспорюється, такі становлять 50710 грн. з яких 25335 грн. йому частково відшкодувала ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Зменшуючи розмір виплати на 50 % страховик послався на вимоги положень п.36.3ст.36 Закону № 1961-ІV.

Пунктом 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV, яким керувався відповідач при визначенні розміру страхового відшкодування, передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Правовий аналіз пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV дає підстави для висновку, що вказане положення щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількох осіб застосовуються у тому випадку, коли шкоду заподіяно внаслідок взаємопов`язаних, сукупних дій декількох осіб.

Як встановлено у справі, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля (джерела підвищеної небезпеки), водій якого у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду, а відтак немає взаємопов`язаних сукупних дій водія та пішохода.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 274/4882/17-ц у подібних спірних правовідносинах висловив правовому позицію, відповідно до якої положення пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У даній справі цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не могла бути застрахована відповідно до вимог Закону № 1961-IV.

До того ж відповідач не врахував положень ч. 3 ст. 1193 ЦК України, відповідно до яких, зокрема шкода у вигляді витрат на поховання відшкодовується незалежно від вини самого потерпілого, тому передбачений п.27.4 ст.27 Закону № 1961-IV ліміт страхового відшкодування виплачується без визначення випадків зменшення цього розміру.

За таких обставин, виплата ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування позивачу із застосуванням п.36.3 ст.36 Закону № 1961-IV є безпідставною, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Отже, позивачу до відшкодування належить 100% заявленого ним страхового відшкодування витрат на поховання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на положення ч.5 ст.1187 ЦК України та вважає, що цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду у водія забезпеченого транспортного засобу не виникла з огляду на його невинуватість у ДТП, наявність непереборної сили а виплата 1/2 страхового відшкодування мала виключно соціальну ціль - допомогти.

Такі доводи представника відповідача суд відхиляє з огляду на таке.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

ПрАТ «УПСК» не доведено тих обставин, що потерпілий, який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП із її смертельним наслідком. Будь-яких подій, об`єктивно не невідворотних не тільки для заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайних подій, які не може бути передбачені заподіювачем шкоди; зовнішніх подій по відношенню до діяльності заподіювача шкоди, за яких сталась ДТП не існувало.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження не містить доказів, які б свідчили про умисел потерпілого у настанні ДТП або ж наявності обставин непереборної сили при ДТП.

Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, оскільки в даному випадку ПрАТ «УПСК» визнало факт існування страхового випадку, про що свідчать прийняті нею страхові акти і розрахунки, а наведені у відзиві мотиви виплати страхового відшкодування (соціальна ціль) не передбачені Законом № 1961-IV.

За змістом ст.3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Таким чином, на підставі встановлених у справі фактичних обставин і норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем на підтвердження витрат на поховання було надано товарні чеки серії І-ЖЗ №001134, серії І-ЖЗ № 001136, серії І-ЖЗ № 001137, договір про надання послуг, акт виконаних робіт. Отже, ОСОБА_1 було підтверджено належними доказами понесені витрати на поховання, а тому позовні вимоги в частині стягнення 25038 грн. на відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені суд виходить з наступного.

Відповідно до п.36.1. ст.36 Закону № 1961-ІV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 36.5. ст.36 Закону № 1961-ІV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Встановлена у справі безпідставність прийнятого відповідачем рішення про відмову у виплаті відшкодування в сумі 25038,00 гривень свідчить про те, що прострочення такої виплати відбулося з вини відповідача, тому наявні підстав для відповідальності останнього згідно із п.36.5 ст.35 Закону № 1961-ІV та ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді стягнення пені за допущені дні прострочення.

Із розрахунку заявлених позовних вимог вбачається, що представник позивача рахував період прострочення зобов`язання з 12 лютого 2021 року по 19 серпня 2021 року, що узгоджується з вимогами ст.36 Закону № 1961-ІV.

Термін прострочення зобов`язання складає 189 днів.

З розрахунку цього строку та боргу в сумі 25038 гривень розмір пені позивачем обраховано в розмірі 1863,10 гривень.

Таким чином, судом встановлено законні і достатні підстави для задоволення позову в заявлених межах і відповідно стягнення з відповідача 25038,00 гривень страхового відшкодування, 1863,10 гривень пені.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Таким чином до стягнення з ПрАТ «УПСК» в прибуток держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі ст. 1166, 1188, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Керуючись ст.141,263-265,ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 25038,00 (двадцять пять тисяч тридцять вісім) гривень страхового відшкодування, 1863 (одна тисяча вісімсот шістдесят три) гривні 10 копійок пені.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Найменування відповідача - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»; місце знаходження -вулиця Кирилівська, 40, місто Київ; ЄДРПОУ - 20602681.

Головуючий : суддя С.А. Шеремета