Справа № 462/7844/20 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3745/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Леонтьєва О.В. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначав, що близько 02 годи и 18 хвилин 24 червня 2018 року екіпаж управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції у складі лейтенанта поліції Моргун Г.Б. та лейтенанта поліції ОСОБА_2 отримали повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , в під`їзді на шостому поверсі хлопець б`є дівчину. Прибувши за адресою, поліцейські виявили двох осіб жіночої та чоловічої статті, які сиділи біля під`їзду будинку. Жінка повідомила, що чоловік (як пізніше встановлено - позивач) забрав у неї сумку з речами, залишивши її у себе в дома, та не повертає її. На прохання поліцейських повернути жінці сумку позивач погодився. Перебуваючи в під`їзді будинку позивач почав поводитись агресивно, нецензурно висловлювався, розмахував руками в бік поліцейських та погрожував їм фізичною розправою. На неодноразові зауваження припинити протиправну поведінку - не peагував. З метою припинення правопорушення та складення адміністративних матеріалів поліцейські прийняли рішення затримати відповідача, про то його попередили завчасно, після чого висловили вимогу пройти до службовою автомобіля. Проте, відповідач добровільно пройти до автомобіля відмовився, почав шарпати поліцейського ОСОБА_2 за формений одяг та наносити удари. Поліцейські застосували до позивача фізичну силу, однак позивач чинив активну протидію, після чого вирвався, вибіг на вулицю, почав висловлюватись нецензурною лайкою та наносити удари ногами по службовому автомобілю Toyota Prius, номерний знак НОМЕР_1 , завдавши йому механічних пошкоджень - вм`ятину переднього правого крила. Як випливає із рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 18.01.2019 для усунення механічних пошкоджень автомобіля Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , необхідно здійснити витрати на суму - 4 557 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, м.Київ-03048, вуд. Федора Ернста, 3) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4557,00грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Вказане рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Леонтьєва О.В.

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що у своєму рішенні Залізничний районний суд м. Львова покликається на вирок від 20 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, де відповідач визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме вчинення опору працівнику правоохоронного органу при виконанні ними службових обов`язків. Проте у вироку не йдеться щодо заподіяння ОСОБА_1 будь-якої матеріальної шкоди, а отже він не має значення при розгляді цієї цивільної справи в розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК, оскільки цивільно правових наслідків від дій ОСОБА_1 не настало і вони не були предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми в розмірі 4557 грн.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу була спричинена матеріальна шкода, оскільки вина відповідача у вчиненні опору працівника правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків доведена вироком суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2019 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопрушення за ч.2 ст.342 КК України, а саме за вчинення опору працівника правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції покликається на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2019 року, згідно якого ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме вчинення опору працівнику правоохоронного органу при виконанні ними службових обов`язків. При цьому у вказаному вироку суду не вказано про заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

Цивільний позов Департаменту патрульної поліції про відшкодування майнової шкоди в межах кримінального провадження було залишено без розгляду, оскільки представник цивільного позивача не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання майнової шкоди та не обґрунтував суми відшкодування збитків. Розгляд кримінального провадження здійснювався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів.

Судом першої інстанції не було з`ясовано чи був автомобіль позивачів пошкоджений до подій 24.06.2018 року, чи саме від дій відповідача утворилась вм`ятина на автомобілі Тойота Пріус н.з. НОМЕР_1 , як відповідач міг заподіяти таке пошкодження. Твердження позивача всупереч вимогам ст.. 81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем, не доведено тих обставин, якими він обґрунтовує протиправність дій (бездіяльність) відповідача, та настання для них негативних наслідків у виді порушення їх майнових прав внаслідок таких протиправних дій відповідача, а це означає, що позивачем не доведено наявності усіх складових частин цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, якими є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Леонтьєва О.В. - задоволити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.