ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/338/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2022 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Заставенко М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Галай О.О., звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з відповідача на свою користь шкоду, завдану майну у сумі 555 062,55 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 21.07.2015 в Дарницькому районі м. Києва на перехресті вул. А. Ахматової та Урлівської відбулася ДПТ за участю автомобіля «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого були пошкоджені вказані автомобілі. За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2017 у справі № 753/23243/15-к, який було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 25.04.2019, винним у скоєнні ДТП було визнано відповідача. Згідно звіту № 96/11/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_3 08.12.2015, вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 605 062,55 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Вусо» за полісом ОСЦПВ № АЕ/2779903. Позивач звернулася до вказаної страхової компанії та після вступу рішення суду по кримінальній справі в законну силу, отримала страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн. Таким чином відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду завдану його майну в сумі 555 062,55 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 09.12.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

05.01.2022 на електронну пошту суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Корзаченко В.М. про слухання справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою судді від 01.02.2022 у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

19.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечення сторони відповідача обґрунтовані наступним. На підтвердження суми матеріального збитку позивач посилається на Звіт № 96/11/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_3 08.12.2015. Однак вказаний звіт виконаний надто давно, понад 6 років тому та містить розрахунок вартості матеріального збитку з урахуванням придбання запасних частин та виконання ремонтних робіт (з ПДВ), у той час як позивачем жодних доказів придбання запасних частин чи проведення і оплату ремонтних робіт до матеріалів справи не надано, а відтак вимога про відшкодування фактично не понесених витрат саме з урахуванням сум ПДВ є необґрунтованою. З позовної заяви також не зрозуміло, чи станом на момент звернення позивача до суду автомобіль є пошкодженим чи відремонтованим, та чи перебуває він у власності позивача. Адже якщо автомобіль відремонтовано, та вартість матеріального збитку слід визначати виключно з вартості проведених ремонтних робіт, які мають підтверджуватися відповідними доказами. За умови, що КТЗ не відремонтовано, то цілком логічно постає витання доцільності такого ремонту за такі кошти, як зазначає позивач, оскільки з інтернет-сайту AUTO.RIA вбачається, що можна придбати автомобіль, аналогічний пошкодженому, за середньою ціною близько 335 798 грн. Оцінювач у звіті не вказав про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, що позбавляє можливості самостійно розрахувати його залишкову вартість як на момент проведення оцінки, так і на момент розгляду справи в суді. Позивачем не надано доказів матеріального збитку станом на час звернення з позовом до суду. Позивач вже зверталася з аналогічним позовом до суду в рамках кримінального провадження, проте, його було залишено без розгляду. Суд зазначив, що стосовно матеріальної шкоди, то суду не були надані ґрунтовні та достовірні докази стосовно вартості збитку. Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 25.04.2019 вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив цивільний позов без розгляду та зазначив, що долучена до цивільного позову копія Звіту від 08.12.2015, на який позивач посилається і в даному випадку, не є належним підтвердженням вартості заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди. Нових доказів позивачем при повторному зверненні до суду не надано. Також сторона відповідача посилається на порушення позивачем строків позовної давності, адже починаючи з моменту ДТП, тобто з 21.07.2015 для позивачки почався перебіг строку позовної давності щодо вимог про відшкодування шкоди. Заперечував також і щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

25.01.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про належність та допустимість як доказу поданого до суду Звіту, а також про обов`язок винної особи відшкодувати потерпілій особі шкоду саме в повному обсязі. Щодо строків позовної давності, то виходячи з того, що по факту ДТП було порушено кримінальне провадження, судовий розгляд в першій інстанції, апеляційній інстанції, то вину відповідача та причинний зв`язку між діями відповідача та завданням шкоди було встановлено в вироку, який набрав законної сили саме 25.04.2019 року. Саме з цього часу і почався перебіг позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 21.07.2015 в м. Києва на перехресті вул. А. Ахматової та Урлівської відбулася ДПТ за участю автомобіля «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого були пошкоджені вказані автомобілі.

За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження, що вбачається з вироку Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2017 у справі № 753/23243/15-к.

Вказаним вироком визнанно винним у скоєнні вищевказаної ДТП відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.04.2019 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2017 у справі № 753/23243/15-к залишено без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним факт заподіяння шкоди позивачеві саме відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно звіту № 96/11/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_3 08.12.2015, вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 605 062,55 грн.

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Вусо» за полісом ОСЦПВ № АЕ/2779903.

Позивач звернулася до вказаної страхової компанії та після вступу рішення суду по кримінальній справі в законну силу, отримала страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн.

Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків, у вигляді витрат, які вона мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 555 062,55 грн., а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, правом заявити клопотання про проведення по справі експертизи, сторона відповідача не скористалася, навпаки, у поданому до суду відзиві зазначено про відмову у проведенні експертизи.

Доводи сторони відповідача щодо неналежності, як доказу, поданого позивачем Звіту, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів на його спростування суду надано не було.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

У даній справі строк позовної давності розпочав свій перебіг з часу набрання обвинувальним вироком Дарницького районного суду м. Києва законної сили в частині встановлення вини відповідача у вчиненні злочину, тобто постановлення ухвали Київським апеляційним судом 25.04.2019. З позовом позивач звернулася до суду у листопаді 2021, тобто у межах загального строку позовної давності.

Таким чином суд, дослідишви матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 555 062,55 грн, як різниці між сумою вартості завданого матеріального збитку та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності (із розрахунку 605 062,55 - 50 000 грн).

Разом з позовною заявою позивачем заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат у справі, які складаються зі сплаченої суми судового збору у розмірі 5 550,63 грн. та витрат на правничу допомогу - 55 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому у відповідності і до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають 5 550,63 грн. сплаченого судового збору.

Що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Статтею 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат та витрат, які позивач має понести в майбутньому, позивач додав до позовної заяви копії договору про надання правової допомоги № 1/08/2021 від 10.08.2021, додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 13.10.2021 №08/08-2019, рахунок на оплату № 11 від 13.10.2021 правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 1/08/2021 від 10.08.2021 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 1/08/2021 від 10.08.2021, сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) обчислюється у фіксованій сумі: підготовка та подання позовної заяви до Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 матеріального збитку, нанесеного замовнику в результаті пошкодження т/з «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 555 062,55 грн.; участь у справі у якості представника позивача.

Оплата послуг здійснюється в наступному порядку: - передоплата в сумі 10 000,00 грн. сплачується протягом 10 днів після підписання цієї додаткової угоди сторонами, на підставі рахунку виставленого виконавцем; - 45 000,00 грн. сплачується протягом 10 днів після набрання законної сили рішенням суду у справі, в якій надається правова допомога, на підставі рахунку виставленого виконавцем.

Що стосується розрахунку витрат на правову допомогу у розмірі 45 000,00 грн., то суд вважає, що вказані витрати, з урахуванням складності справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, реальності наданих послуг та понесених витрат, їх розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, не підлягають відшкодуванню.

Щодо решти витрат у сумі 10 000 грн., то зважаючи на викладене, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи щодо підготовки та подання позовної заяви до суду, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 274-279, 206, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 261, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмрі 555 062,55 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 550,63 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, в всього 570 613,18 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Заставенко