Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Представник АТ КБ « ПриватБанк» звернувся до Дніпровського районного суду

м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до

АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 22 листопада 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором

ОСОБА_1 станом на 30 червня 2020 року має заборгованість у розмірі 430 744,82 грн, з яких: 4227,03 грн - заборгованість за кредитом; 420 917,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 600,00 грн - заборгованість за пенею. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто суму заборгованості в розмірі 12 613,21 грн, з яких:

4 227,03 грн - заборгованість за кредитом; 6 786,18 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 100,00 грн - заборгованість по пені; 500,00 грн- штраф (фіксована частина). Заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з

01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року складає 126 987,89 грн, яку

АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача згідно заявлених позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

23 грудня 2020 року відповідачу повторно направлялась копії ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, які повернулись до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву в строк, що не може перевищувати 15 днів з дня вручення копії даної ухвали (а.с.104-105).

08 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лобуренко О.В. ознайомився з матеріалами справи (а.с.113) та цього ж числа подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.115).

Також 08 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лобуренко О.В. отримав копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що підтверджується довідковим листом до справи.

Таким чином встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву сплив 23 листопада 2021 року.

25 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лобуренко О.В. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.115-125, 129)

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За змістом ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Однак сторона відповідача не скористалась свої правом на подання заяви про продовження строку на подачу відзиву у визначений ст. 127 ЦПК України строк.

Зміст відзиву також не містить такої заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд убачає визначені законом підстави для залишення відзиву без розгляду.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як убачається з матеріалів справи, 22 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. (а.с.32-33)

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому ані Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, ані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 листопада 2011 року, станом на 30 червня 2020 року відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 430 744,82 грн, з яких: 4227,03 грн - заборгованість за кредитом; 420 917,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 600,00 грн - заборгованість за пенею. (а.с.13-16)

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 22.11.2011 р. у розмірі 12613,21 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн., а всього на загальну суму 13991 гривня 21 копійка. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. (а.с.11-12)

Заборгованість, яка стягнута за вказаним рішенням суду складається з наступного: 4227,03 грн. - заборгованість за кредитом; 6786,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. - фіксована частина.

Згідно заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року в розмірі 126 987,89 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18).

Таким чином, судом встановлено, що банк скористався своїм правом, звернувшись у 2016 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складалась із заборгованості за тілом кредиту, процентами, пенею, комісією та штрафами, а тому право позивача на нараховування процентів за користування кредитом, про стягнення яких заявлено в даному позиві, припинилось внаслідок звернення кредитора до суду з позовом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

З огляду на викладене, суд не наводить обґрунтування щодо позовної давності за заявою представника відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати про сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України зроблено відповідну заяву (а.с.125).

За змістом п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 525, 526, 530, 536, 598, 610-612, 615, 625, 626, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д,

,) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Встановити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат - протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: