Постанова

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 308/14181/19

провадження № 61-16288св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2020 року у складі судді Бедьо В. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знести самочинне будівництво.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знести самочинне будівництво.

Позов мотивований тим, що позивач є співвласником кв. АДРЕСА_1 . В серпні 2019 року відповідачі придбали кв. НОМЕР_2 у цьому будинку, а також набули у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,0158 га із кадастровим номером :07:002:0094 біля будинку.

Не маючи дозвільної документації та не погоджуючи свої дії з власниками інших квартир у будинку та з власниками суміжних будинків відповідачі розпочали будівництво другого поверху над прибудовою до будинку, чим фактично здійснили самочинне будівництво. Крім того, це будівництво незаконно провадиться в історичному ареалі міста Ужгорода без погодження з органом охорони культурної спадщини Закарпатської облдержадміністрації та Міністерства культури України. Відсутність у відповідачів дозвільної документації на будівництво та містобудівних умов і обмежень для такого підтверджується листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 листопада 2019 року № 44/15.01-13 і листом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 27 листопада 2019 року № Д-114/01-17.

Зведенням другого поверху над прибудовою відповідачі порушують право позивача на інсоляцію, тобто, на належне попадання прямого сонячного світла до його квартири, що грубо порушує вимоги ДБН В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення», якими встановлені нормовані показники освітлення основних приміщень житлових будинків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знести самочинно збудований другий поверх над прибудовою за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :07:002:0094, площею 0,0158 га.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, оскільки порушення, яких припустилися відповідачі, розпочавши реконструкцію належної їм будівлі, були усунені, а перешкоди у здійсненні позивачем права власності на квартиру, на які він посилався в обґрунтування позову, не були доведені у належний процесуальний спосіб, що виключає можливість застосування такого крайнього заходу як знесення будівлі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 лиcтопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

12 квітня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами норм матеріального і процесуального права при відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

В касаційній скарзі зазначається, що відповідачі не мають жодних законних підстав для виділення квартири у окреме будинковолодіння та порушують своїми діями права позивача як співвласника спільного майна багатоквартирного будинка. Суди не взяли до уваги, що відповідачі здійснили будівництво за відсутності згоди всіх співвласників на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2020 року ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року № 57 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким засвідчено належність цим особам на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 160, 161).

Довідкою від 22 лютого 2013 року № 592, виданою Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради ОСОБА_6, стверджується, що належним йому торгово-офісним приміщенням (перша черга) загальною площею 55,2 кв. м (декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 3 від 05 квітня 2012 року) згідно діючого адресного плану м. Ужгорода та відповідно до рішення міськвиконкому від 20 лютого 2013 року № 55 пункт 5 надана поштова адреса: АДРЕСА_5 (шість, приміщення два)» (т. 1 а. с. 162).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими станом на 13 листопада 2019 року, позивачу ОСОБА_1 належить 1/5 частка у праві власності на кв. АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано 05 липня 2013 року (т. 1 а. с. 16-18).

За договорами купівлі-продажу, посвідченими 07 серпня 2019 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О. М., ОСОБА_3 і ОСОБА_2 придбали: за договором із реєстровим № 505 - у ОСОБА_8 кв. АДРЕСА_3 у спільну часткову власність по 1/2 частці у праві власності кожен (т. 1 а. с. 60-62); за договором із реєстровим № 507 - у ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером :07:002:0094, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , у спільну часткову власність по 1/2 частці у праві власності кожен (т. 1 а. с. 64-66);

Право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на придбані об`єкти нерухомого майна зареєстроване 07 серпня 2019 року, земельна ділянка у державному земельному кадастрі зареєстрована у складі земель житлової та громадської забудови із цільовим призначенням та видом використання «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» (т. 1 а. с. 4-9, 69).

Після придбання у спільну часткову власність вищевказаних квартири та земельної ділянки відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розпочали реконструкцію квартири з надбудовою другого (мансардного) поверху. З цього приводу зазначали, що у зв`язку з аварійним станом даху було прийнято рішення про його заміну, а оскільки квартира розташована в окремій будівлі і на власній земельній ділянці, то відповідачі вирішили облаштувати житлову мансарду над нею (т. 1 а. с. 100).

Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Ужгородської міської ради листом від 27 листопада 2019 року № 44/1501-13 повідомило позивача, що дозвільні документи на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 не зареєстровані в Єдиному реєстрі дозвільних процедур, а будівельні роботи повинні проводитись за погодженням з органами охорони культурної спадщини (т. 1 а. с. 19).

Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради листом від 27 листопада 2019 року № Д-114/01-17 повідомило, що містобудівні умови та обмеження за вказаною адресою не видавалися (т. 1 а. с. 20).

На заяву позивача від 22 листопада 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Ужгородської міської ради листом від 11 грудня 2019 року № Д-113/15.01-14 відповіло, що будівельні роботи з надбудови мансардного поверху за відповідною адресою проводяться самовільно, без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та з порушенням пункту 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України» (т. 1 а. с. 29, 30).

10 грудня 2019 року департамент культури Закарпатської облдержадміністрації вніс ОСОБА_3 і ОСОБА_2 припис № 9 за порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та пов`язаних актів законодавства щодо здійснення будівельних робіт в межах пам`ятки містобудування місцевого значення без дозволу органу охорони культурної спадщини, зобов`язавши їх негайно припинити будівельні роботи на АДРЕСА_3 , погодити відповідну науково-проектну документацію та отримати від органів охорони культурної спадщини дозволи на здійснення робіт (т. 1 а. с. 31, 32).

10 грудня 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Ужгородської міської ради внесло ОСОБА_3 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зазначено, зокрема, що: об`єкт будівництва «Реконструкція квартири з надбудовою на АДРЕСА_3 з виділенням в окреме будинковолодіння» на АДРЕСА_3 входить в перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини № НОМЕР_1 - «Житловий будинок, кін. ХІХ ст., АДРЕСА_7 »; на об`єкті самовільно проведені будівельні роботи з реконструкції кв. НОМЕР_2 шляхом надбудови мансардного поверху; виявлені порушення пункту 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України»; роботи проводяться без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що передбачено статтями 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; з метою усунення виявлених порушень орган контролю зажадав привести до 10 лютого 2020 року дозвільні документи у відповідність до вимог чинного законодавства; привести до 10 січня 2020 року будівництво об`єкта у відповідність до вимог пункту 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України» (т. 1 а. с. 73-75).

Постановою начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Ужгородської міської ради від 13 грудня 2019 року № 127 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу розміром 8 500,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 96 КУпАП (т. 1 а. с. 76-79). ОСОБА_3 сплатив штраф 26 грудня 2019 року (т. 1 а. с. 80).

З висновку, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 06 листопада 2019 року за № 01/06/11/19, щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна в натурі (т. 1 а. с. 83), з інформаційної довідки, складеної КП Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» 02 березня 2020 року за № 1296 (т. 1 а. с. 84), з ескізу намірів забудови «Реконструкція квартири з надбудовою на АДРЕСА_3 з виділенням в окреме будинковолодіння», складеного архітектором Осташем Ф. М. (т. 1 а. с. 85-88), з даних про земельну ділянку (т. 1 а. с. 132-134) та з інших матеріалів справи випливає, що кв. НОМЕР_2 знаходиться в окремій будівлі літ. «Б», розташованій на окремій, належній відповідачам земельній ділянці, має окремий вхід, може експлуатуватися незалежно від іншої частини будівлі і за технічними показниками її можливо виділити в окреме будинковолодіння з наданням такому адреси « АДРЕСА_8 ».

Листом від 11 лютого 2020 року № 01-12/196 департамент культури Закарпатської облдержадміністрації повідомив ОСОБА_2 про те, що за результатом розгляду наданих документів щодо погодження проекту будівельних робіт як таких, що можуть позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони, ескіз намірів забудови «Реконструкція квартири з надбудовою на АДРЕСА_3 з виділенням в окреме будинковолодіння» був підтриманий 06 лютого 2020 року на засіданні Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини при Закарпатській облдержадміністрації, було рекомендовано на основі ескізу розробити робочий проект та погодити його в органах охорони культурної спадщини (т. 1 а. с. 81, 82).

Наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 02 березня 2020 року № 60-М були затверджені за № 36/03-04/20 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 , присвоєною наказом цього Управління від 02 березня 2020 року № 58-А (т. 1 а. с. 70-72). В містобудівних умовах і обмеженнях вказано, серед іншого, на відповідність забудови земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні та визначено граничнодопустиму висотність будинку у 8,0 м від найнижчої планувальної відмітки землі до гребеня даху.

Факт присвоєння наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 02 березня 2020 року № 58-А об`єкту реконструкції, що виводиться в окреме будинковолодіння на АДРЕСА_3 , поштової адреси: АДРЕСА_8 підтверджується також довідкою, виданою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 цим Управлінням 02 березня 2020 року за № 51/04-03/20 (т. 1 а. с. 135).

Робочим проектом «Реконструкція кв. № 4 з надбудовою поверху та виведенням в окреме будинковолодіння за адресою АДРЕСА_8 », розробленим інженером-проектувальником ОСОБА_11 з урахуванням містобудівних умов та обмежень для проектування цього об`єкта (т. 2 а. с. 9-73), гранична висота будівлі передбачена у 8,0 м (т. 2 а. с. 37, 49, 54).

З урахуванням отримання містобудівних умов і обмежень щодо проведення реконструкції квартири, визначення поштової адреси об`єкта будівництва як АДРЕСА_8 , виготовлення робочого проекту реконструкції об`єкта будівництва, отримання інших документів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яке було зареєстроване 05 травня 2020 року за № ЗК 82, місце розташування об`єкта будівництва (поштова/будівельна адреса) в повідомленні вказано як АДРЕСА_8 (т. 2 а. с. 2-8, 119, 120). Гранична висота будівлі після реконструкції в повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначена у 8,0 м.

Департамент культури Закарпатської облдержадміністрації листом від 18 червня 2020 року № 01-12/657 погодив робочий проект «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 » (т. 2 а. с. 74, 75).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної документації».

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» регламентовано встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Положенням частини другої статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною сьомою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої статті 376 ЦК України передбачено, зокрема, що: житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно із статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Стаття 36 вказаного Закону надає право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт нерухомості належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Після подання замовниками повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, відповідачі отримали право виконувати будівельні роботи.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису; у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Пред`явивши позов на захист свого порушеного цивільного права чи законного цивільного інтересу особа повинна належним чином навести підстави такого позову, сформулювати відповідну їм вимогу (вимоги), довести наявність у неї відповідного права (інтересу) та факт їх порушення відповідачем (відповідачами) у конкретний спосіб.

Відповідно до вказаного, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Вказана правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а також висловлена Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19) та від 02 червня 2021 року у справі № 492/920/16-ц (провадження № 61-21752св19).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знести самочинно збудований другий поверх над прибудовою за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :07:002:0094, площею 0,0158 га, з тих підстав, що самочинно здійсненою надбудовою порушується його право як співвласника квартири АДРЕСА_1 на інсоляцію (на належне попадання прямого сонячного світла до його квартири). Крім того, вказував, що відповідачі розпочали будівництво не погоджуючи свої дії з власниками інших квартир у будинку та з власниками суміжних будинків, а також без належних підстав здійснюють будівництво в історичному ареалі м. Ужгорода без погоджувальних і дозвільних документів.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачами були допущені порушення при здійсненні реконструкції належного їм нерухомого майна, у зв`язку з чим компетентними органами було винесено відповідні приписи та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, відповідачі усунули допущені порушення.

Доводи позивача про те, що відповідачі порушили його право на належну інсоляцію його квартири є необґрунтованими, оскільки позивач не довів такого факту належними доказами та вказане не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до вказаного, позивач не довів порушення свого цивільного права та/або законного цивільного інтересу внаслідок здійснення відповідачами робіт із реконструкції належної їм квартири, розташованої в окремій будівлі та на окремій земельній ділянці, що належить відповідачам.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко Є. В. Петров