ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2061/21Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/297/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 14 грудня 2021 року) у цивільній справі №601/2061/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що судовим рішенням з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини і до повноліття дитини.

Оскільки він офіційно ніде не працює, доходів не має, то державною виконавчою службою з нього стягують аліменти на дитину у розмірі 1/4 середньої заробітної плати по регіону. Проте через скрутне матеріальне становище, відсутність стабільного заробітку та реального місця роботи, він позбавлений можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Крім того, у нього на утриманні перебувають двоє дітей від іншого шлюбу.

Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Кременецького районного суду від 04.01.2012 року до 1/7 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 січня 2012 року та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його майновий стан значно погіршився з 2020 року у зв`язку із введенням карантину на території України у зв`язку із короновірусною інфекцією.

Вказує, що так як він офіційно не працевлаштований, то нарахування аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку призводить до виникнення значної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникає не з вини позивача.

Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/7 від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день звернення до суду становило 1400,71 грн., перевищує мінімальний розмір аліментів, передбачений нормами СК України та не буде порушувати права дитини.

Звертає увагу на те, що він та його донька ОСОБА_5 мають захворювання очей, дружина страждає хронічним сальпінгоофоритом у зв`язку з чим він змушений нести додаткові витрати на своє лікування, періодичні лікування доньки та дружини, а також допомагати своїм батькам, які є непрацездатними.

Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно поклав обов`язок щодо належного матеріального забезпечення дитини лише на батька, що порушує принцип рівності прав та обов`язків батьків.

Крім того, при винесенні рішення судом першої інстанції не було належним чином надано оцінку факту придбання відповідачкою жилого будинку та земельної ділянки та покращення майнового стану останньої.

Відзиву на апеляційну скаргу, у визначений судом строк, не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст.367 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Кременецького районного суд від 08 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно виконавчого листа Кременецького районного суду від 04.01.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 12.12.2011 року і до повноліття дитини.

20.01.2012 року ОСОБА_1 одружився вдруге (з ОСОБА_6 )і у даному шлюбі в нього є двоє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із записом у трудовій книжці ОСОБА_1 з 07.12.2006 року ніде не працює.

Згідно акту про встановлення фактів №44/10-16/6-1 від 16.06.2021 року ОСОБА_1 тимчасово не працює, але зі слів сусідів тримає домашнє господарство, обробляє земельну ділянку, домашніх тварин і отримує з них тимчасовий дохід.

09.06.2021 року державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Сиротинською М.А. винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, а також внесено відомості до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із значним розміром заборгованості по аліментах.

Для сплати заборгованості по аліментах 14.06.2021 року позивач позичив кошти у ОСОБА_9 у розмірі 24000,00 грн., а 13.07.2021 року - у ОСОБА_10 у розмірі 19000,00 грн., що стверджується розписками, які як стверджує використав на погашення заборгованості по аліментах.

З довідки-розрахунку №19633 від 15.07.2021 року, виданої Лубенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) видно, що позивачем аліменти сплачені по 31.07.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. .

24.07.2017 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 у якому в неї ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_12 .

З 17 листопада 2020 року по даний час ОСОБА_2 ніде не працює. що підтверджується копією її трудової книжки.

20.06.2021 року відповідачка позичила кошти у ОСОБА_13 у розмірі 168 000,00 грн., що підтверджується розпискою, які як стверджує що використала на придбання нерухомості. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №271215897 від 19.08.2021 року вбачається, що 22.06.2021 року ОСОБА_2 , на підставі договорів купівлі-продажу, придбала незавершений житловий будинок та земельну ділянку.

ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря-офтальмолога і періодично проходить курси плеоптичного лікування. Діагноз - міопія слабкого ступеня обох очей. Спазм акомодації обох очей, що підтверджується довідкою ПМП «Здоров`я» .

Згідно консультативного заключення лікаря-офтальмолога від 06.12.2021 року, ОСОБА_1 має діагноз - колобома райдужки правого ока, колобома диска зорового нерва правого ока, астигматизм лівого ока, колобома райдужки від народження .

За результатами огляду ОСОБА_7 від 06.12.2021 року, остання має діагноз - міонічний складний астигматизм обох очей.

Згідно копії довідки від 03.12.2021 року про стан здоров`я ОСОБА_14 вона останніх 5 років страждає хронічним сальпінгоофоритом, в зв`язку з чим потребує періодичного лікування.

Згідно копії довідки МСЕК ОСОБА_15 (мати позивача) має ІІІ групу інвалідності з 11.04.2019 року у зв`язку з загальним захворюванням, онкозахворювання.

Батько позивача ОСОБА_16 є пенсіонером, що стверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1

. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимим та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на свою неспроможність сплачувати аліменти в розмірі 1/5 всіх видів його заробітку та просить зменшити їх до 1/7 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх доводів щодо неможливості сплачувати аліменти на дитину, у визначеному судом розмірі відповідач не надав. Самі по собі аргументи про те, що він офіційно не працює, має мінливий дохід, іншу сім`ю та хворіє, суд апеляційної інстанції як підставу для зменшення розміру аліментів не приймає, оскільки відповідач є людиною працездатного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), протипоказань до роботи не має і такі обставини ним не доведені, як і не доведено інших обставин, котрі би були підставою для зменшення аліментів до визначеного апелянтом розміру.

Позивач як на час прийняття рішення про стягнення аліментів офіційно ніде не працював так і на даний час ніде офіційно не працює, в той час як відповідач втратила роботу у зв`язку з перенесенням швейної фабрики на якій вона працювала в іншу місцевість. Позивач не зазначив якими транспортними перевезеннями він займається та не довів що його доходи значно зменшились у зв`язку із короновірусною інфекцією.

Судом встановлено, що у позивача в іншому шлюбі є двоє дітей, а у відповідачки одна, а тому наявність у позивача в другому шлюбі двох дітей не може бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання спільної дочки сторін до 1/7 частини його доходів. Суд першої інстанції врахував вказану обставину та зменшив розмір аліментів на утримання дочки сторін до 1/5 частини доходів позивача.

Крім того, долучені до матеріалів справи копія пенсійного посвідчення батька ОСОБА_16 та копія довідки МСЕК матері ОСОБА_15 не свідчать про те, що батьки є непрацездатними та перебувають на утримані позивача, а тому не беруться до уваги судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність судового рішення не впливають.

Враховуючи те, що дитина сторін проживає з матір`ю, перебуває на її повному утриманні, а платник аліментів є особою працездатного віку, протипоказань до праці не має, та виходячи із принципу "забезпечення якнайкращих інтересів дитини", суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та зменшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням, на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини, а не 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом встановлено всі фактичні обставини справи та дано їм належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача в межах сум ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, так як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: