Справа № 461/7216/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/811/4403/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 рокуЛьвівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.78658 від 04.07.2011 року про надання кредиту в розмірі 109757,8 грн. терміном до 04.07.2016 року для придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,7 % річних та ануїтетних платежів згідно з графіком. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання: між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 05.08.2011 року укладено договір застави транспортного засобу марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; між позивачем та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» 10.06.2015 року укладено договір поруки, за яким поручитель відповідає за зобов`язання позичальника в сумі 100 грн. по кредиту на придбання автомобіля; між позивачем та ОСОБА_2 12.01.2015 року укладено договір поруки, за яким поручитель відповідає за зобов`язання позичальника в сумі 50 грн. по кредиту на придбання автомобіля. Стверджував, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просить суд вилучити у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких знаходиться транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; з метою виконання зобов`язання за кредитним договором №910.78658, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 04.07.2011 року, стягнути заборгованість в розмірі 135165,05 (за вирахуванням солідарного зобов`язання в сумі 150 грн.), яка складається з: 33176,58 грн. основний борг, 31520,55 грн. прострочений борг (за вирахуванням солідарного зобов`язання в розмірі 150 грн.), 15801,94 грн. прострочені проценти, 138,23 грн. строкові проценти, 52779,18 пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, 650,09 грн. дебіторська заборгованість, звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити усі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах (установах), отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати (виготовляти) ключі (їх) дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб (особу) власника, які пов`язані з продажем автомобіля, тощо. Крім того, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 100 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50 грн., стягнути солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково.

З метою виконання зобов`язання за кредитним договором №910.78658 від 04.07.2011 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в розмірі 35165,05 грн., яка складається з: 33176,58 грн. основний борг, 31520,55 грн. прострочений борг (за вирахуванням солідарного зобов`язання в розмірі 150 грн.), 15801,94 грн. прострочені проценти, 138,23 грн. строкові проценти, 52779,18 пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, 650,09 грн. дебіторська заборгованість, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, з наданням публічному акціонерному товариства «Ідея Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вилучено у ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , або в інших осіб, у яких знаходиться транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та передати публічному акціонерному товариству «Ідея Банк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50 (п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 737 (сімсот тридцять сім) грн. 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 737 (сімсот тридцять сім) грн. 47 коп.

В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, винесеним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ніколи не мала жодних правовідносин з позивачем ПАТ «Ідея Банк». Суд першої інстанції не перевірив належним чином право позивача заявляти до неї вимоги, які виникли з правовідносин між нею та іншою особою ПАТ «Плюс Банк».

Вважає, що договір поруки укладений з ОСОБА_2 з метою штучної зміни територіальної підсудності справи з м.Запоріжжя на м.Львів. Вказує, що не була повідомлена про судові засідання. Всі зобов`язання за кредитним договором виконувались нею належним чином без прострочення до моменту припиненя ПАТ «Плюс Банк». Також зазначає, що її не було повідомлено про те, що у ПАТ «Плюс Банк» є можливий правонаступник.

Вказує, що має намір завершити виконання зобов`язання за кредитним договором в частині непогашеної заборгованості, але виключно в правовий спосіб з дійсним правонаступником.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

27 січня 2022 року АТ «Ідея Банк» подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з грудня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості слід задовольнити частково, оскільки відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором №910.78658 від 04.07.2011 року, забезпечене заставою та порукою, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами, що зумовлює солідарну відповідальність відповідача-поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 04 липня 2011 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, укладено кредитний договір №910.78658, згідно з яким ПАТ «Плюс Банк» надав відповідачеві кредит в сумі 109757,8 грн. терміном до 04.07.2016 року для придбання автомобіля марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,7 % річних (а.с.12).

Пунктом 1 параграфу 8 договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за час фактичного користування кредитом, плати за кредитне обслуговування, збитків, пені і штрафних санкцій - за своїм розсудом, у випадках: (1) втрати позичальником, знищення або пошкодження транспортного засобу; (2) передачі в наступну заставу транспортного засобу; (3) відчуження та іншого розпорядження транспортним засобом без згоди банку; (4) прострочення платежу з оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на 30 днів; (5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування ТЗ; (6) в разі розірвання Банком Договору; (7) неподання або несвоєчасного подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; (8) порушення позичальником інших умов цього договору та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач, як заставодержателем, та відповідачем ОСОБА_1 , як заставодавцем, 05 серпня 2011 року укладено договір застави транспортного засобу (а.с.15). Предметом договору є автомобіль марки «HYUNDAI» моделі ACCENT, 2011 року випуску, фіолетового кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 1 параграфу 3 договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право вилучити Предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в Заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик Заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем, як кредитором, та відповідачем ОСОБА_2 , як поручителем, 12.01.2015 року укладено договір поруки (а.с.58), за яким поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання Боржником ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених кредитним договором №910.78658 від 04.07.2011 року. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником всіх зобов`язань в сумі 50 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяження» може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Частинами 1 та 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом (ч. 3 ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень ).

Інші процедури способів реалізації предмета забезпечувального обтяження, передбачено ст. 26 цього Закону.

У схожих правовідносинах, зокрема, щодо застосування Закону України Про іпотеку , Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 243/7935/16-ц (провадження № 61-18384сво18) зроблено висновок про те, що іпотекодержатель не має права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки, оскільки ст. 38 Закону України Про іпотеку передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та йому не надано інших правомочностей, які б входили до змісту права на продаж предмета іпотеки. У такому випадку правовстановлюючим документом (у розумінні документа, який підтверджує його право власності на предмет іпотеки) є відповідне судове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

ОСОБА_1 вказує, що у неї не було жодних правовідносин з позивачем ПАТ «Ідея Банк» та що вона має намір завершити виконання зобов`язань за кредитним договором але дійсному правонаступнику ПАТ «Плюс Банк»

Варто зазначити, що ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів банку і є правонаступником всіх його прав та обов`язків. Вказане підтверджується копією статуту банку, доданого до позовної заяви.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.