Провадження №2/944/496/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.04.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судових засідань Климейко Л.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакал Тетяна Олексіївна, про визнання договору позики недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. про визнання недійсним договору позики грошових коштів, укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідчений 19 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. за № 9055.

На обґрунтування позову зазначає, що 30 липня 2020 року вона отримала лист від КБ «Приватбанк», в якому повідомлялося про те, що на її рахунки накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця Мілоцького О.Л. З матеріалів виконавчого провадження вона дізналася, що 24 липня 2020 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. було відкрито виконавче провадження № 62651035 з примусового виконання виконавчого напису № 6134, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. 21 червня 2019 року, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 суми заборгованості за оспорюваним договором позики від 19 жовтня 2017 року в розмірі 1200000,00 грн, а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 22000,00 грн. Однак оспорюваного договору позики вона укладала, не підписувала та коштів за ним від ОСОБА_2 не отримувала. Також приватний нотаріус Бакал Т.О. у телефонній бесіді зазначила, що вона не посвідчувала вищевказаний договір позики та не видавала виконавчий лист, а за зазначеними реєстровими номерами у неї обліковуються інші нотаріальні дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 16 лютого 2021 року справу передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду Львівської області від 26 липня 2021 року справу передано за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

07 грудня 2021 року приватний нотаріус Бакал Т.О. подала до суду відзив, у якому повідомила, що 19 жовтня 2017 року вона не посвідчувала і не могла посвідчувати вказаний договір позики, оскільки на момент його посвідчення вона ще не розпочала свою приватну нотаріальну діяльність. Щодо виконавчого напису повідомила, що 21 червня 2019 року вона не вчиняла виконавчого напису за реєстровим № 6134 з використанням спеціального бланку нотаріальних документів ННН 128665, оскільки такого бланку вона не отримувала та, відповідно, він не міг бути використаний нею при вчиненні нотаріальних дій. Крім того, зазначила, що протягом 2019 року жодного виконавчого напису вона не вчиняла. Просила змінити її процесуальне становище з відповідача на третю особу, оскільки в нотаріуса відсутня процесуальна заінтересованість в предметі спору та реалізації прийнятого рішення, а тому нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають з цивільних правовідносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2022 року змінено процесуальний статус приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте її представник ОСОБА_3 подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі та участі її довірительки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не подавав.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи та їх представників.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05 квітня 2022 року є дата складення повного судового рішення 13 квітня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача і третьої особи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 24 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л. відкрив виконавче провадження № 62651035 з примусового виконання виконавчого напису № 6134, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. 21 червня 2019 року з метою стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. 19 жовтня 2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 9055, в розмірі 1200000,00 грн, а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, в розмірі 22000,00 грн.

В свою чергу, позивачка ОСОБА_1 заперечує факт укладення оспорюваного договору та стверджує, що він є підробленим, у зв`язку з чим вона, зокрема, зверталася до Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Також, як описано вище, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. у відзиві повідомила, що 19 жовтня 2017 року вона не посвідчувала і не могла посвідчувати вказаний договір позики, оскільки на момент його посвідчення вона ще не розпочала свою приватну нотаріальну діяльність. Також вона 21 червня 2019 року не вчиняла виконавчого напису за реєстровим № 6134 з використанням спеціального бланку нотаріальних документів ННН 128665, оскільки такого бланку вона не отримувала та, відповідно, він не міг бути використаний нею при вчиненні нотаріальних дій.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 761/24892/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Бакал Т.О., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6134 від 21 червня 2019 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на підставі договору позики в розмірі 120000 грн 00 коп та 22000 грн 00 коп витрати, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису.

Як вбачається із змісту цього рішення, під час розгляду зазначеної справи суд встановив обставини, які мають преюдиційне значення для справи, що розглядається, а саме те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. 21 червня 2019 року не вчинявся оспорюваний виконавчий напис №6134, а також той факт, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутні грошові зобов`язання за договором позики від 19 жовтня 2017 року, який зазначено як підставу для вчинення виконавчого напису, переданого на виконання приватному виконавцеві Мілоцькому О.Л.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частинами 1 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок щодо застосування норм права про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Водночас, у справі, що розглядається, суд на підставі описаних вище відомостей і доказів достовірно встановив, що позивачка ОСОБА_1 не укладала і не підписувала оспорюваного нею договору позики грошових коштів з ОСОБА_2 , посвідченого 19 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакал Т.О. за № 9055, відповідно, не погоджувала істотні умови цього договору, а також було відсутнє її волевиявлення на укладення спірної договору, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір є неукладеним.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо застосування норм права, згідно з яким якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Також в даній постанові вказано, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 Цивільного кодексу України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення .

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір позики є неукладеним, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 385/344/16-ц

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зазначає, що за наявності для того підстав позивачка не позбавлена права заявити вимогу (подати позов) щодо негативних наслідків, які виникли для неї внаслідок такого укладеного договору. Більше того, як описано вище, ОСОБА_1 уже зверталася до ОСОБА_2 з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 6134 від 21 червня 2019 року, яким з неї на користь відповідача було стягнуто грошові коштів на підставі оспорюваного договору позики від 19 жовтня 2017 року в розмірі 120000 грн 00 коп, і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 було задоволено.

Враховуючи вищенаведені обставини, норми законодавства та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2022 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакал Тетяна Олексіївна, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Антоновича, 48/10.

Суддя Д.Б.Поворозник