РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, визнання недійним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодежателя, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна про визнання недійсним договору позики,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що у квітні 2014 року вона познайомилась з ОСОБА_5 . Вони почали зустрічатися та згодом останній зробив їй пропозицію вийти за нього заміж. Одного дня він повідомив її, що має намір продати автомобіль та на отримані кошти відкрити бізнес у м. Вишневому, де вона проживає. Разом з тим, оскільки він не міг продати автомобіль, у травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням позичити йому грошові кошти в розмірі 40000-50000 доларів США, які від обіцяв віддати одразу коли продасть транспортний засіб. Вона повідомила ОСОБА_5 про те, що такої суми коштів у неї немає, а тому останній попросив її оформити на себе кредит, з чим вона погодилась.

Разом з тим, запропоновані банками умови ОСОБА_5 не влаштовували, тому він повідомив її про те, що у нього є знайомий ОСОБА_2 , який зможе позичити необхідну суму грошових коштів. Умови позики ОСОБА_5 самостійно обговорив з ОСОБА_2

26 травня 2014 року у приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. під впливом та тиском ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який проявився в тому, що вони покваплювали її підписувати невідомі їй документи, постійно відволікали її увагу, не давали можливості спокійно прочитати текст та усвідомити його значення, вона розписалась у тих документах, які надав ОСОБА_2 та під диктовку написала розписку. Після цього ОСОБА_2 передав кошти ОСОБА_5 .

Жодного власного волевиявлення та внутрішньої волі на отримання позики вона не мала, а також не мала наміру на укладення договору позики з ОСОБА_2 .

Через декілька днів їй подзвонили з мобільного номера ОСОБА_5 та повідомили, що його вбили невідомі особи в м. Луганську.

Вважає, що викладені обставини свідчать про введення її в оману з метою незаконного заволодіння її власністю.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики від 26 травня 201 року, укладений між нею та ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року відмовлено в прийнятті до розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області, ЖЕД № 3 КП «Управління міським господарством», Києво-Святошинського РВ Державної міграційної служби України у Київській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення боргу, зняття з реєстрації, виселення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року задоволено заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 травня 2015 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У травні 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій зазначає про те, що 26 травня 2014 року був також підписаний договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Вважає, що оскільки основне зобов`язання за договором позики не виникло, тому і не виникло прав та обов`язків за іпотечним договором та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_6 в якості третьої особи.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів.

У серпня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову, в якій зазначає, що на підставі ст. 1051 ЦК України вона може оспорити договір позики через те, що грошові кошти насправді не були нею одержані від позикодавця. Всі питання та істотні умови договору позики були погоджені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому оспорюваний договір був підписаний нею під впливу обману.

У вересні 2017 року третя особа ОСОБА_3 подав позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. про визнання недійсним договору позики.

Свої вимоги мотивує тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26 травня 2014 року. За таких обставин, зазначений спір стосується його прав та законних інтересів. Зазначено, що ОСОБА_1 підписала договір позики під триваючим тиском з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , проте жодних коштів вона не отримувала, тому договір є безгрошовим. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У січні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив ухвалити рішення, яким: визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року об`єднано в одне цивільну справу № 760/14300/16-ц (2-1785/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним та цивільну справу № 760/18496/14-ц (2-5/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, визнання недійним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодежателя, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. про визнання недійсним договору позики.

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона підписала договір позики від 26 травня 2014 року під впливом психологічного тиску. Укладення оспорюваного договору вона не планувала та взагалі не мала наміру отримувати позику. Договір позики був нею підписаний виключно через подолання її внутрішньої волі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Вона не зверталась до відповідача з проханням надати їй кошти, його взагалі не знає, не узгоджувала з ним умови договору позики та його забезпечення. Крім того, договір позики є безгрошовим, оскільки відповідач не передавав їй грошові кошти.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року відкрито провадження в справі.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви сторони позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року до участі у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами залучено ОСОБА_1 в якості співвідповідача.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Сторона позивача ОСОБА_1 подала до суду заяви про відкладення розгляду справи, з яких вбачається, що представник ОСОБА_1 не може з`явитись у судове засідання, оскільки контактував з особою, у якої було підтверджено вірусне захворювання Covid-19. Доказів на підтвердження таких обставин представник ОСОБА_1 не надав.

ОСОБА_1 причини своєї неявки в судове засіданні не повідомила. Зазначила лише, що її представник не зможе з`явитись в судове засідання.

Оскільки будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання стороною позивача до клопотань не додано, тому причини неявки сторони позивача ОСОБА_1 в судове засідання визнані неповажними.

Суд враховує те, що справа перебуває в провадженні суду з 2016 року. За клопотанням сторони позивача ОСОБА_1 судові засіданні неодноразово відкладались, зокрема, судові засідання від 27 серпня 2021 року, 22 вересня 2021 року, 17 січня 2022 року, 04 лютого 2022 року.

Представник ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. Зазначив, що дата засідання була визначена судом без погодження зі сторонами, а він в цей день буде перебувати у відпустці за межами м. Києва. Доказів на підтвердження перебування у відпустці до клопотання надано не було. Представник ОСОБА_3 надав копію посадочного документа, придбаного 10 лютого 2022 року, коли про дату засідання представнику вже було відомо.

Безпосередньо ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з цим, суд визнав причини неявки в судове засідання сторони ОСОБА_3 неповажними.

У матеріалах справи міститься відзив ОСОБА_1 на позов третьої особи з самостійними вимогами, з якого вбачається, що вона просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначено, що підставою позову є та обставина, що вона за договором позики не отримала жодних грошових коштів від кредитора, що відповідає дійсності. Договір позики від 26 травня 2014 року вона підписала під триваючим тиском з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність.

У матеріалах справи містяться заперечення представника ОСОБА_2 щодо позову ОСОБА_1 , з яких вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що у травні 2014 року до нього звернулась ОСОБА_1 з проханням надати у позику грошові кошти на короткий термін. Він її повідомив, що кошти зможе надати у позику лише за умови наявності майнового забезпечення, на що ОСОБА_1 повідомила, що передасть в якості забезпечення квартиру, яка належить їй на праві власності. У приватного нотаріуса між ним та ОСОБА_1 були досягнуті домовленості щодо всіх істотних умов, у тому числі стосовного того, що позика буде надаватись у сумі 504000 гривень зі строком повернення до 26 серпня 2014 року. У присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. ОСОБА_2 були передані кошти в сумі 504000 гривень ОСОБА_1 . Після цього між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені наступні договори: договір позики від 26 травня 2014 року, договір іпотеки від 26 травня 2014 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року. Після укладення договорів ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 . За два тижні до кінцевого терміну виконання зобов`язання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були направлені попередження про необхідність вчасного повернення позики. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір суперечить вимогам закону, чи що волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, чи її було навмисно введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення (т. 1, а.с. 56-59).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність.

У матеріалах справи містяться заперечення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., з яких встановлено, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що 26 травня 2014 року до неї звернулась ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 з наміром одержати позику та передати в іпотеку квартиру, що належить на праві власності їй та її сину. На прохання ОСОБА_1 вона почала готувати відповідні документі, а саме договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Перед укладенням договорів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були роз`ясненні положення відповідних статей законів. Кожна сторона ознайомилась з умовами договорів, визначились з усіма істотними умовами та в її присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 504000 гривень. Підписані договори були нею посвідчені та зареєстровані в реєстрі. Договір позики від 26 травня 2014 року був укладений між сторонами з додержанням приписів частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що виключає підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним (т. 1, а.с. 31-33).

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Докази, що містяться в матеріалах справи, надають можливість суду ухвалити рішення в справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 строком до 26 серпня 2014 року грошові кошти в розмірі 504000 гривень, що еквівалентно 42000 доларів США (т. 1, а.с. 7-8).

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_1 написала розписку (т. 1, а.с. 70).

У якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 26 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 21-23).

Крім того, 26 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого іпотекодержатель, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за основним договором, має право продати від свого імені квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 19-20).

Позивач посилається на те, що жодного власного волевиявлення та внутрішньої волі на отримання позики вона не мала, а також не мала наміру на укладення договору позики з ОСОБА_2 . Вважає, що викладені обставини свідчать про введення її в оману з метою незаконного заволодіння її власністю.

У зв`язку з цим, просить визнати недійсними наступні договори: договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання спірних договорів ОСОБА_2 навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Наявність у ОСОБА_1 вільного волевиявлення на укладення оспорюваних договорів підтверджується також письмовими поясненнями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., з яких встановлено, що 26 травня 2014 року до неї звернулась ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 з наміром одержати позику та передати в іпотеку квартиру, що належить на праві власності їй та її сину. На прохання ОСОБА_1 вона почала готувати відповідні документи, а саме договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Перед укладенням договорів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були роз`ясненні положення відповідних статей законів. Кожна сторона ознайомилась з умовами договорів, визначились з усіма істотними умовами та в її присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 504000 гривень. Підписані договори були нею посвідчені та зареєстровані в реєстрі.

Таким чином, суд вважає, що волевиявлення позивача на укладення оспорюваних договорів підтверджується матеріалами справи та не спростовано останньою.

Фактично стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених вимог і вони ґрунтуються лише на її поясненнях.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що укладені між сторонами договори є такими, що вчинені під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.

ОСОБА_1 у позовній заяві до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним на підтвердження недійсності договору позики посилається на чинення щодо неї психологічного тиску з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

У ч. 1 ст. 231 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Вбачається, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Будь-яких доказів на підтвердження застосування до ОСОБА_1 психологічного тиску при підписанні договорів та написанні розписки суду не надано. Зазначене у позовній заяві ґрунтується лише на поясненнях.

У матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 07 липня 2015 року № 17395/14-32, з якого встановлено, що в межах наданих матеріалів кримінального провадження не вбачається за можливе встановити наявність чи відсутність впливу ОСОБА_2 на розвиток подій, що досліджуються слідством (т. 4, а.с. 89-120).

ОСОБА_2 на спростування доводів ОСОБА_1 щодо застосування до неї психологічного тиску надав суду висновок № 2-07/12 почеркознавчого дослідження від 07 грудня 2015 року, з якого вбачається, що рукописний текст « ОСОБА_1 » та підписи від її імені, зображення яких містяться в електрофотокопіях договору позики від 26 травня 2014 року, договору іпотеки від 26 травня 2014 року, договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року, а також рукописний текст розписки від 26 травня 2014 року та підпису під ним, виконані в звичайних умовах та в звичайному стані (т. 2, а.с. 170-175).

Вбачається, що доводи про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами.

ОСОБА_3 у позові третьої особи з самостійними вимогами посилається на те, що ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики не отримувала, тому такий договір є безгрошовим та може бути оспорений на підставі ст. 1051 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доказів на спростування отримання ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2 третьою особою з самостійними вимогами суду не надано. Викладені обставини ґрунтуються лише на поясненнях та нічим не підтверджені.

Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.

Встановлено, що позивач виступає стороною договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року та їх істотні умови погоджені сторонами, що підтверджується підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначеними на останніх сторінках спірних договорів.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомилась та погодилася із усіма істотними умовами договорів та підписала їх.

Отже, оспорювані договори визначені сторонами при їх укладенні, що є їх правом, та не суперечить вимогам закону.

За таких обставин, суд вважає, що договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року було укладено та підписано сторонами відповідно до умов, визначених чинним законодавством України.

Таким чином, підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів не вбачається.

У такому випадку не підлягають задоволенню й вимоги про зобов`язання виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна та відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від первинних вимог про визнання договорів недійсними.

Керуючись статтями 6, 205, 230, 231, 626-628, 1051 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання договору позики недійсним.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни ( АДРЕСА_4 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання недійсним договору позики, визнання недійним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодежателя, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна ( АДРЕСА_4 ) про визнання недійсним договору позики.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.

Суддя: