КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Справа №757/19998/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1565/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

при секретарі Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Батрин О.В. 03 серпня 2021 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Левченко Яна Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 17 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т. В., зареєстрований в реєстрі №1528, за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» у розмірі 118815, 17 грн; стягнути з ТОВ «ФК «Фінрайт» кошти у розмірі 118815, 17 грн; стягнути з приватного виконавця Левченко Я.О. основну винагороду у розмірі 11931,75 грн та витрати виконавчого провадження в розмірі 350 грн; стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати в сумі 1362 грн та витрати на правову допомогу в сумі 30000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1528, на підставі якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» заборгованість в розмірі 118815, 17 грн.

Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Водночас, виписка з рахунку боржника нотаріусом із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості відповідачем приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису не надавалась. Поряд з цим, вчиняючи виконавчий напис, приватним нотаріусом не було враховано те, що боржником не було отримано письмові вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, а також не встановлено який строк минув з дня виникнення права вимоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Левченко Яна Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів - задоволено частково.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, вчинений 17 лютого 2021 року та зареєстрований у реєстрі за №1528, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» заборгованості у розмірі 118815,17 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 118815,17 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було подано повного та необхідного для вчинення виконавчого напису пакету документів. У зв'язу з чим, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Водночас, суд звернув увагу на те, що відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача, а тому дійшов висновку, що в частині вимог до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В., слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то й стягнення на його підставі грошових кошів з позивача на корись відповідача є протиправним, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення на користь позивача із приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. основної винагороди у розмірі 11931,75 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 350 грн, суд вважав такими, що задоволенню не підлягають, оскільки грошові кошти не можуть вважатися безпідставно набутими, адже це витрати виконавчого провадження та основна винагорода виконавця, а підставою набуття коштів були постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди і постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які в установленому законом порядку оскаржені до суду не були.

Оскільки позивачем не було надано до суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), то суд вважав за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити.

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням ТОВ «ФК «Фінрайт», представником товариства подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів. Представник зазначає, що винесені постанови приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Левченка Я.О. ще не є належним доказом того, що ТОВ «ФК «Фінрайт» було набуто кошти шляхом їх стягнення з ОСОБА_1 , а тим паче безпідставно. Окрім цього, у рішенні суду теж визнається те, що постанова не є належною підставою для стягнення з боржника грошових коштів, а відтак такі грошові кошти не можуть вважатися безпідставно набутими. Також вказує на те, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не було надано жодних доказів та документів, які б підтверджували, що на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» були списані кошти із зазначенням точної суми коштів, утриманих на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції не встановив, а ні точну суму коштів, утриманих на підставі виконавчого напису нотаріуса, а ні на користь кого відбулось списання, та не зверну увагу на відсутність будь-яких підтверджуючих документів в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зокрема щодо стягнення з ТОВ «ФК «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує на те, що матеріали справи містять усі необхідні докази вимог позивача, а тому суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Також зазначає, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування та не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 06 грудня 2021 року представник відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт» - адвокат Хоменко О.М. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явилась, подавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності /а.с.88-89,134,137/.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Жук А.М. ознайомився з матеріалами справи, в судовому засіданні 31 січня 2022 року заявив клопотання про відкладення розгляду розгляду справи для надання можливості подати свої заперечення, подав заперечення у письмовому вигляді, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про розгляд справи повідомлений належним чином /а.с.129-132, 142,146, 147-149/.

Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 29 квітня 2013 року між позивачем та ПАТ «ІмексБанк» укладено кредитний договір №999-00038061/1, правонаступником усіх прав і обов`язків остатнього, на підставі договору про відступлення прав вимоги № 126 від 31 березня 2020 року є ТОВ «ФК «Фінрайт» /а.с.27-34/.

17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 1528 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» у розмірі 118815 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 17 копійок за період з 09 лютого 2018 року по 08 лютого 2021 року /а.с.8/.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я.О. від 01 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64676780 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. № 1528 від 17 лютого 2021 року щодо задоволення вимог ТОВ «ФК «Фінрайт» /а.с.9/.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я.О. від 02 березня 2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с.10/.

На підставі цих даних судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

На стадії апеляційного перегляду справи стороною відповідача на підтвердження доводів апеляційної скарги були надані наступні дані.

Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Фінрайт» № 08/12-03 від 08 грудня 2021 року, за даними їх бухгалтерського обліку станом на 07 грудня 2021 року за боржником ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 115242 (сто п`ятнадцять тисяч двісті сорок дві) гривні 30 копійок. За запитуваний період надійшло в рахунок погашення заборгованості від боржника 3572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 копійок. На підтвердження вказаних обставин надана і картка з рахунку даних бухгалтерського обліку /а.с.95,96,111,112,113/.

Листом № 2793 від 14 грудня 2021 року приватний виконавець Левченко Я.В. у відповідь на запит ТОВ «ФК «Фінрайт» повідомляє, що в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1528 виданого 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Лінчук Т.В. з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «Фінрайт» були стягнуті кошти - 3572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 копійок, також було стягнуто 350 грн компенсації мінімальних витрат виконавчого провадження та 357,29 грн основної винагороди приватного виконавця /а.с.114/.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вказує на порушення порядку подання доказів встановленого процесуальним законом.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 вказаного Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому, ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин вбачається, що 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 1528 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» у розмірі 118815 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 17 копійок за період з 09 лютого 2018 року по 08 лютого 2021 року .

Судом першої інстанції встановлено, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, так як не було надано даних про безспірність заявленої вимоги, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт» стосуються виключно вирішення позовних вимог про стягнення коштів як безпідставно набутих.

Виходячи з положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд не вбачає порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, які б давали підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

З цих же підстав не підлягає перегляду рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і щодо стягнення витрат виконавчого провадження. Не оскаржується і не підлягає перегляду і рішення суду в частині відмови позивачу у компенсації витрат на правничу допомогу.

Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то вважав, що й стягнення на його підставі грошових кошів з позивача на корись відповідача є протиправним, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Дійсно виходячи з положень ст.1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не були надані докази здійснення такого стягнення в повному обсязі, а сама по собі постанова про звернення стягнення на заробітну плату не свідчить про повне виконання. При цьому сторона позивача не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

На стадії апеляційного перегляду справи надані дані, які свідчать про те, що в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1528 виданого 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Лінчук Т.В. з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «Фінрайт» були стягнуті кошти - 3572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 копійок. Про це свідчить, як дані бухгалтерського обліку відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт», так і дані приватного виконавця, що вчиняв виконавчі дії, що свідчить про їх достовірність.

Сторона позивача заперечуючи проти цього вказує лише на порушення порядку подання доказів, однак враховуючи, що процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, дані докази не можуть бути залишені поза увагою суду.

А отже стягненню з відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають кошти в розмірі 3572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 копійок, що вважаються безпідставно набутими, так як правова підстава їх набуття відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд першої інстанції не повно дослідив наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та частково спростовують висновки суду першої інстанції.

В порядку ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що при вирішенні позовних вимог про стягнення коштів, як безпідставно набутих, судом першої інстанції вірно визначений характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, проте не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, які зумовили порушення прав відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт», А тому, колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення суми, що підлягає до стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт» на користь позивача.

В порядку ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує і питання компенсації судових витрат. З урахуванням наявності підстав для задоволення апеляційної скарги стягненню з позивача на користь відповідача ТОВ «ФК «Фінрайт» підлягає сума понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1213,45 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»- задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про стягнення безпідставно набутих коштів змінити в частині визначення суми, що підлягає до стягнення, визначивши її в розмірі 3572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1213, 45 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 лютого 2022 року.