ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16076/21

Провадження № 22-ц/4820/96/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Хмельницької філії, про стягнення заробітної плати, компенсації за невиплачену заробітну плату, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Укртелеком» в особі Хмельницької філії про стягнення не донарахованої частини заробітної плати, компенсації за невиплачену заробітну плату, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначив, що з 04.09.1998 року по квітень 2016 року він працював начальником першого відділу, потім по листопад 2018 року працював провідним інженером зі спецроботи в Хмельницькій філії ПАТ «Укртелеком», пізніше на посаді старшого спеціаліста служби ЦЗМП Львівської філії ПАТ «Укртелеком». Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» був звільнений з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП. Згідно із наказом директора філії від 16.06.2011 року, №396, на відділ, в якому він працював та який очолював було покладено додаткові обов`язки. Разом з тим відповідної доплати до заробітної плати роботодавець не здійснив, незважаючи на те, що згідно з умовами колективного договору, що діяв на підприємстві, роботодавця зобов`язано здійснювати доплати за збільшення обсягів робіт, за суміщення професій та за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10. 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач був попереджений про зміни в організаційній структурі роботодавця та ознайомлений із відповідними змінами щодо покладення на очолюваний ним відділ ряду нових функцій за два місяці до їх впровадження. Відповідний наказ був погоджений позивачем без заперечень. В той же час, роботодавець вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Позивачем не представлено доказів щодо дійсного перевищування встановлених обсягів його робіт та виконання ним роботи, яка виходила за межі його професійних обов`язків за посадою, на якій він перебував. У справі відсутні докази щодо покладення обов`язків тимчасово відсутнього працівника на позивача. Заробітна плата нараховувалась і виплачувалась ОСОБА_1 . Хмельницькою філією АТ «Укртелеком» своєчасно і в повному обсязі, тому є необґрунтованим посилання останнього на нарахування йому компенсації у відповідності з вимогами Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги стосовно недоплаченої позивачу заробітної плати починаючи з серпня 2011 року по квітень 2016 року у розмірі 42583,80 грн. задовольнити.

Зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене за неповного з`ясування обставин справи. Навів мотиви, ідентичні тим, які він вказав у позовній заяві. Також зазначив, що судом не враховано тієї обставини, що з метою виконання покладених на нього додаткових обов`язків його було направлено до відповідного центру ПАТ «Укртелеком» у м. Київ за напрямом «Організація технічного захисту інформації». В той же час, відповідач у доповненнях до відзиву в іншій справі №686/10040/21 визнав, що роботодавцем було гарантовано доплати відповідним працівникам з виконання додаткових функцій. За його розрахунком, станом на травень 2021 року роботодавець не провів доплати до заробітної плати на загальну суму 42583,80грн. Крім того, зі змісту наданих ним документів вбачається, що він безпосередньо виконував роботу із технічного захисту інформації, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В суд апелянт не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Хмельницькою філією ПАТ «Укртелеком» з 25.08.1999 року, згідно наказу №183-к на посаді начальника І відділу, в подальшому, з 01.05.2016 року, на посаді провідного інженера зі спецроботи, а з 23.11.2018 року у Львівській філії ПАТ «Укртелеком» служби цивільного захисту та мобілізаційної підготовки на посаді старшого спеціаліста.

Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» від 15.04.2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Згідно з наказом директора Хмельницької філії ВАТ «Укртелеком» №396 від 16.06.2011 року «Щодо внесення змін до структури управління філії» виданого на виконання наказу ВАТ «Укртелеком» від 03.06.2011 року №279 «Щодо внесення змін до типової структури управління філій», запроваджено з 19.08.2011 року структуру управління Хмельницької філії ВАТ «Укртелеком» (зі змінами), затверджену рішенням правління ВАТ «Укртелеком» 29.04.2011 року, виведено з 19.08.2011 року зі структури управління філії групу технічного захисту інформації. Покладено на І відділ управління філії функції: із забезпечення технічного захисту інформації з обмеженим доступом згідно з нормативними актами, організації робіт щодо формування переліку загроз витоку інформації з обмеженим доступом та розробку захисних заходів у взаємодії з іншими структурними підрозділами, контроль за станом технічного захисту інформації з обмеженим доступом у філії. Покладено на заступника директора з питань праці та персоналу, начальника ВОНОП Сніцер Т.М. на строк до 15.08.2011 року обов`язок по внесенню змін до наказу про розподіл обов`язків між директором філії та його заступниками. Начальнику І відділу управління філії ОСОБА_1 в строк до 15.08.2011 року внести відповідні зміни в положення про І відділ. Начальнику ВОАПРК Пушкаренко Л.Г. забезпечити попередження ОСОБА_3 , інженера зі спецроботи 1 кат. групи технічного захисту інформації про зміну структури управління філії та відповідно, про зміну істотних умов праці.

Згідно з частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні від 15.10.2013 року, №8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Відповідно до постанови Ради міністрів СРСР від 04.12.1981 року, №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником водночас з основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи допускається на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації за згодою працівника протягом установленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), це економічно доцільно та не веде до погіршення якості продукції, виконання робіт, обслуговування населення.

Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить з того, що вакантна посада чи робоче місце за відповідною професією є в штатному розписі, але не заповнене, тобто залишається вільним (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 127/25292/18).

В Інструкції від 14.05.1982 року №53-ВЛ, (далі - Інструкція №53), щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року, № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» передбачено порядок та умови суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов`язків тимчасово відсутніх працівників.

Під виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно з чинним законодавством за ним зберігається робоче місце (посада) (пункт 1 Інструкції № 53).

За виконання обов`язків працівнику провадиться доплата. Її розмір установлюється на умовах, передбачених колективним договором. Розмір доплати залежить від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу, який визначає керівник підприємства в наказі про покладення на працівника обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Тобто, працівник отримує заробітну плату у вигляді окладу (тарифної ставки) за посадою, яку обіймає, та доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до статті 105 КЗпП України у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначав, що у період часу з серпня 2011 року по квітень 2016 року він виконував додаткову роботу в тому числі у період тимчасової відсутності інженера з групи технічного захисту інформації ОСОБА_3 , обов`язки якого були фактично перекладені на І відділ управління Хмельницької філії ВАТ «Укртелеком», очолюваного ОСОБА_1 .

Будь-яка додаткова робота в тому числі виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, суміщення посади (професії), чи то інше збільшення навантаження на працівника має бути належним чином оформлена та передбачає додаткову оплату визначену у колективному договорі чи положенні про оплату праці.

Разом з тим, позивач в позовній заяві не навів обґрунтування того, яка додаткова робота та на підставі яких розпорядчих документів ним виконувалась.

Колегія суддів, дослідивши наданий позивачем наказ №396 від 16.06.2011 року «Щодо внесення змін до структури управління філії», яким на І відділ управління Хмельницької філії функцій покладено обов`язки із забезпечення технічного захисту інформації з обмеженим доступом, зазначає, що вказаний наказ доплат працівникам І відділу управління Хмельницької філії за забезпечення виконання ними нових функцій не передбачав, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі №522/19913/17).

Крім того, встановлені у справі обставини, а саме ознайомлення позивача із вищевказаним наказом, подальше забезпечення ним виконання функцій по забезпеченню технічного захисту інформації з обмеженим доступом передбачених наказом №396 від 16.06.2011 року за умови відсутності звернень до роботодавця щодо отримання доплат протягом зазначеного позивачем періоду, свідчить про схвалення позивачем тимчасового виконання ним відповідних обов`язків без отримання будь-яких доплат.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з актом перевірки додержання суб`єктом господарювання Хмельницькою філією ПАТ «Укртелеком» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №22-01/815, складеним Управлінням держпраці у Хмельницькій області в період з 13.06.2016 року по 17.06.2016 рік, заробітна плата працівникам виплачується за виконану роботу; розмір мінімальної заробітної плати дотриманий; тарифна сітка сформована з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) (пункти 5.1.1-5.1.3 акта); не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (пункт 5.2.1 акта); індексація заробітної плати проводиться та розрахунок індексації заробітної плати відповідає встановленому порядку (пункти 5.5.1-5.5.2 акта).

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги, щодо донарахування та стягнення на користь позивача заробітної плати за додаткову роботу задоволенню не підлягають, вимога щодо проведення індексації невиплаченої недонарахованої позивачу заробітної плати не підлягає задоволенню також, оскільки є похідною вимогою від стягнення заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку з чим рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк