П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 362/4468/21

Провадження № 22-ц/824/3082/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 23 лютого 2022 року

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року

Київський апеляцій суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого органу Київської

області Микитин Оксана Степанівна,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни, подану адвокатом Коваль Ростиславом Олександровичом, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого органу Київської області Микитин Оксани Степанівни, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого органу Київської області Микитини О.С. та просить скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.08.2021 року ВП №66368623, відповідно до виконавчого листа №362/4008/19 від 27.01.2021 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що приватним виконавцем накладено арешт на рахунки, а саме рахунок в банку де він отримує пенсію у зв`язку з чим він не отримує пенсії, що призводить до порушення його Конституційних прав на оплату праці. Хоча відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення на які заборонено законом, що також регулюється ст. 52 «Про виконавче провадження»

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року частково задоволено скаргу задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого органу Київської області Микитин О.С.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитини О.С. від 04.08.2021 року ВП №66368623 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках АТ «ОЩАДБАНК» Рахунок № НОМЕР_1 МФО: 322669 ІНН .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. - адвокат Коваль Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суд першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Зазначав, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої не врахував, що після зарахування коштів на рахунок боржника вони втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат, заробітної плати, тощо) та набувають статус вкладу фізичної особи.

Крім того, судом не враховано, що приватний виконавець не має інформації про цільові призначення рахунків, відкритих у банківських установах, та саме на банківські установи відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладається обов`язок визначення статусу рахунку боржника та можливості накладення на нього арешту або повернення постанови виконавцеві без виконанню.

Судом не взято до уваги, що доказів реального добровільного виконання рішення суду щодо заборгованості боржником не надано, рішення не є виконаним у повному обсязі, а отже підстави для вчинення виконавчих дій з його примусового виконання станом на час винесення оскаржуваної постанови не відпали.

Натомість суд в основу оскаржуваної ухвали поклав обставини, які виникли вже після прийняття оскаржуваної постанови, тобто не впливали на законність її винесення, на час її виненсення не існували, та фізично не могли бути обґрунтуванням незаконності її винесення.

Діючи у такий спосіб, суд фактично, під виглядом скасування постанови про арешт, вчинив дії по зняттю арешту, що є окремою процедурою відповідно до ч. 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд діяв помилково та неправомірно, в порушення вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», так як не встановив жодної обставини протиправності оскаржуваної постанови виконавця про арешт яка існувала би станом на момент її винесення

У відзиві на апеляцій скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С. та її представник адвокат Коваль Р.О. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що кошти скаржника на рахунку, які перебувають у Державному ощадному банку України, використовується для зарахування пенсії мають спеціальний режим, приватним виконавцем не було зауважено на частину 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, а тому постанова приватного виконавця в частині накладення арешту на рахунок, якій перебуває в Державному ощадному банку України підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження»,встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої

статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що постановою приватного виконавця Микитин О.С. від 04 серпня 2021 року накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунка, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 , в тому числі грошові кошти, які розміщенні на рахунках Державного ощадного банку України.

При цьому, приватний виконавець визначила банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом. (а.с.7-8).

Здійснюючи виконання постанови приватного виконавця від 04 серпня 2021 року та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунка № НОМЕР_1 , МФО: 322669 ІНН ТВБВ №10026/0688 філії Головну управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти , розміщеному на ньому.

Наявна в матеріалах справ довідка АТ «Державний ощадний банк» від 01 листопада 2021 року, про відкриття пенсійного рахунку, не свідчить про віднесення зазначеного рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Посилаючись на порушення приватним виконавцем встановленого Законом України «Про виконавче провадження» порядку звернення стягнення кошти розміщених на рахунках у банковій установі, суд залишив поза увагою, що приватним виконавцем фактично було звернуто стягнення на майно (кошти боржника), що перебувають на банківському рахунку та на зберіганні у банку, процедура здійснення якого врегульована розділом Закону «Про виконавче провадження» та була дотримана приватним виконавцем.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнаннями неправомірними дій приватного виконавця Микитин О.С. щодо накладення арешту на рахунки відкритих у банківських установах.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а ухвалу суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської області ОСОБА_2 , подану адвокатом Коваль Ростислава Олександровича - задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області01 листопада 2021 року - скасувати, та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого органу Київської області Микитин Оксани Степанівни - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д, Поливач

О.І. Шкоріна