Справа №705/7682/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2022 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Гудзенко В.Л.
за участю секретаря судового засідання Музичук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
01.11.2017 в судовому засіданні адвокатом позивачів ОСОБА_4 було подано уточнюючу позовну заяву, в якій позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 11.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
25.05.2021 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л. матеріали даної цивільної справи прийнято до свого провадження.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду подали заяву, в якій просять суд справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, неодноразово про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення рекомендованих повідомлень та розміщенням оголошення на сайті Уманського міськрайонного суду Черкаської області, про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи.
У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи.
Зі згоди позивачів суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку № 881 від 25.04.2014 належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
11.07.2016 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 обумовивши всі умови, усно домовилися про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. було відмовлено в нотаріальному посвідченні договору, оскільки у ОСОБА_3 були відсутні всі документи для укладання такого договору.
Відповідно до довідки Кочержинської сільської ради Уманського району від 26.07.2016, ОСОБА_3 на праві власності належав будинок по АДРЕСА_1 . З 11.07.2006 у вказаному будинку проживають без реєстрації ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 , з їх слів ОСОБА_3 продав їм вказаний будинок.
Вирішуючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та наявності підстав для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно, суд керується законодавством, чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами та виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».
Судом встановлено, що позивачі не уклали своєчасно договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, оскільки були впевнені, що відповідач виконає свої зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але фактично між позивачами та відповідачем по справі відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного майна, так як позивач ОСОБА_1 сплатила обумовлену вартість майна, про що свідчить розписка, позивачі прийняли майно, почали ним користуватися і розпоряджатися як власники.
З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263- 265, 280 ЦПК України, ст.ст..220, 316, 328, 626, 627, 655 ЦК України,суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним -задоволити.
Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 11.07.2016 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,-дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити сторонам по справі.
Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.Л. Гудзенко