КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/771/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Луценка О.М., ухвалене в м. Київ 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, а саме про обов`язкову реструктуризацію на вимогу позичальника,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому, подавши у вересні 2012 року заяву про зміну предмету або підстави позову, просив визнати право реструктуризації ОСОБА_1 як позичальника по заборгованості в сумі 27600 доларів США по кредитному договору № 06/2631к-02-07 від 09 вересня 2007 року (в редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року) згідно п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», зобов`язати відповідача виконати обов`язкову реструктуризацію згідно заяви № 40388 від 16 червня 2021 року заборгованості позичальника ОСОБА_1 по кредитному договору у сумі 27600 доларів США.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10 серпня 2021 року він довідався про своє право звернення до суду з приводу порушення його прав зі сторони банку щодо відмови у обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника зобов`язань по кредитному договору. 23 квітня 2021 року набув чинності Закон, яким було доповнено п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». 21 травня 2021 року було винесено рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/3550/18 з приводу стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору від 09 вересня 2007 року (в редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року) на користь банку в сумі 27600 доларів США, яке позивач в апеляційному порядку не оскаржував.

16 червня 2021 року ним до банку була подана заява № 40388 про проведення обов`язкової реструктуризації кредитного договору в порядку п. 7 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». 27 липня 2021 року було надіслано відповідь по його заяві з приводу відмови в проведенні обов`язкової реструктуризації на тій підставі, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житлове нерухоме майно ( АДРЕСА_1 ), що не є предметом іпотеки за кредитним договором, інших підстав зі сторони позивача зазначено не було. При цьому предмет іпотеки за адресою АДРЕСА_2 - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 , у якого відсутнє у власності інше житлове нерухоме майно, предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_2 , також у ОСОБА_2 відсутнє у власності інше житлове майно.

Наголошував, що в порядку п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» для проведення обов`язкової реструктуризації на вимогу позичальника зобов`язань по кредитному договору вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: у позичальника або у майнового поручителя предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання та за умови відсутності у власності іншого нерухомого майна. У третьому абзаці п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень не визначено сполучника «та», згідно якого і позичальник і майновий поручитель одночасно повинен підпадати під вимогу зазначеної норми закону. Тому відмова по заяві № 40388 від 16 червня 2021 року з приводу проведення обов`язкової реструктуризації кредитного договору є такою, що порушує третій абзац п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, зазначені в позовній заяві.

Зазначав, що суд першої інстанції в порушення п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначив, що відмова банку у реструктуризації кредитного договору є правомірною в зв`язку з наявністю у майнового поручителя ОСОБА_3 іншого житла за адресою АДРЕСА_1 . Однак майновий поручитель ОСОБА_3 на даний час не є боржником по кредитному договору, а також він не подавав заяву про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору та не уповноважував позичальника ОСОБА_1 на подання заяви про реструктуризацію заборгованості як майнового поручителя. Заяву № 40388 від 16 червня 2021 про реструктуризацію подавав саме позичальник і саме для захисту своїх інтересів як позичальника та майнового поручителя. Позивач ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Наголошував, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, і що зобов`язання, передбачене договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, підлягало обов`язковій реструктуризації, оскільки станом на 23 квітня 2021 року в Оболонському районному суді м. Києва перебувала справа № 756/3550/18 з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , згідно розрахунку заборгованості, у ОСОБА_1 була відсутня станом на 01 січня 2014 року прострочена заборгованість, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 квартира загальною площею 32 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 перебуває в іпотечному обтяженні, використовується як місце постійного проживання позичальника та у нього відсутнє у власності інше житлове нерухоме майно, також дане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_2 , у якої відсутнє у власності інше нерухоме майно.

Від відповідача АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач посилався на те, що відповідно до договору іпотеки, укладеного 20 вересня 2007 року Р№ 6146 між банком та ОСОБА_1 (який одночасно є позичальником та майновим поручителем), ОСОБА_3 , ОСОБА_2 як майновими поручителями в іпотеку передано житлову нерухомість, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Наводячи власні спростування доводів апеляційної скарги, вказував, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за одним із власників об`єкта іпотеки, що є майновим поручителем - ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житлове нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що не є предметом іпотеки за кредитним договором, тому банк та суд першої інстанції правомірно відмовили позивачу в проведенні обов`язкової реструктуризації з підстав недодержання п.п. 2 п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положеннь Закону України «Про споживче кредитування».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що ним була подана заява № 40388 про проведення обов`язкової реструктуризації до АТ «Універсал Банк» в строки, за формою та за наявності умов, що передбачені п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити обов`язкову реструктуризацію на вимогу позичальника, суд першої інстанції виходив із того, що банком правомірно відмовлено в задоволенні заяви позичальника про проведення обов`язкової реструктуризації з підстав недодержання п.п. 2 п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за одним із власників предмета іпотеки, що є майновим поручителем - ОСОБА_3 , зареєстроване право власності на житлове нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що не є предметом іпотеки за договором кредиту.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 вересня 2007 року ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_3 (іпотекодавець - майновий поручитель), ОСОБА_2 (іпотекодавець - майновий поручитель) уклали договір іпотеки (а. с. 40 - 43) зі змінами та доповненнями, за умовами якого даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 06/2631к-02-07 від 19 вересня 2007 року, а також будь-яких додаткових договорів до нього, укладеного між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якого останній зобов`язаний до 18 вересня 2027 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 50000 доларів США, проценти за користування кредитними коштами у розмірі 13,45 % річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені кредитним договором та/або даним договором. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 32 кв.м., яка належить іпотекодавцю - майновому поручителю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане орендним підприємством Київським заводом «Лакма» 17 вересня 1993 року на підставі розпорядження (наказу) від 17 вересня 1993 року № 5, зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 07 жовтня 1993 року в реєстрову книгу № 7477.

На а. с. 67 - 68 наявна копія розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 06/2631к-02-07 від 19 вересня 2007 року станом на 11 січня 2018 року, складеного АТ «Універсал Банк», згідно якого розмір заборгованості становить 35741,09 доларів США.

На а. с. 31 - 37 наявна копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в справі № 756/3550/18 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_3 до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою. Даним рішенням первісний позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2007 року в редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року в сумі 27600 доларів США. В задоволенні решти вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою задоволено частково. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 19 вересня 2007 року в редакції додаткової угоди від 07 липня 2010 року, договором поруки від 02 серпня 2011 року, договором поруки від 13 липня 2012 року, договором поруки від 12 березня 2015 року, в задоволенні решти вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до АТ «Універсал Банк» задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 02 серпня 2011 року, договором поруки від 13 липня 2012 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 27600 доларів США, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою відмовлено (а. с. 136 - 143).

16 червня 2021 року позичальник ОСОБА_3 звернувся до АТ «Універсал Банк» з заявою про реструктуризацію, в якій виклав інформацію про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява, інформацію про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника, інформацію про всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду, інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду; просив здійснити обов`язкову реструктуризацію зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за договорами про споживчий кредит (кредитний договір № 06/2631к-02-07 від 19 вересня 2007 року в останній редакції від 19 вересня 2016 року), наданий в іноземній валюті, що відповідає у п. 7 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (а. с. 28 - 29).

Листом від 22 липня 2021 року АТ «Універсал Банк» відмовило в здійсненні реструктуризації, оскільки за майновим поручителем ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житлове нерухоме майно двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що не є предметом іпотеки за кредитним договором.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 з 06 квітня 1993 року по теперішній час (а. с. 9 - 12).

На а. с. 13 - 14 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 червня 2021 року за параметрами пошуку «права власності», « ОСОБА_1 », згідно якої ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці АТ «Універсал Банк» на підставі договору від 20 вересня 2007 року.

На а. с. 15 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 червня 2021 року за параметрами пошуку «права власності», «РНОКПП НОМЕР_1 », згідно якого за вказаними параметрами запиту у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

На а. с. 16 - 17 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 червня 2021 року за параметрами пошуку «права власності», « ОСОБА_3 », згідно якої третя особа ОСОБА_3 є власником квартири, об`єктом житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів..

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно ч. 2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям.

Згідно п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який набрав законної сили 23 квітня 2021 року, зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

З огляду на те, що предмет іпотеки не є об`єктом незавершеного житлового будівництва, садовим будинком чи земельною ділянкою, і не придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, в даному випадку перевірці підлягає дотримання відповідності першої з умов, передбачених п. п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, встановивши, що у власності майнового поручителя за кредитним договором ОСОБА_3 , яким предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання, наявне у власності інше житлове нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , що не узгоджується з вимогами п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», і доказів, які б спростовували дані факти, позивачем надано не було, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для проведення обов`язкової реструктуризації та про недоведеність позову.

Апеляційний суд не погоджується з необґрунтованими доводами апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права з посиланням на те, що проведення обов`язкової реструктуризації кредитного договору здійснюється, якщо виконується хоча б одна з таких умов відносно позичальника або майнового поручителя, при цьому майновий поручитель ОСОБА_3 не є боржником по кредитному договору, він не подавав заяву про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору та не уповноважував позичальника на подання такої заяви, яку позичальником подано саме для захисту своїх інтересів, при цьому у самого позичальника у власності іншого житлового нерухомого майна немає.

Апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи, а лише на власній інтерпретації п.п. 2 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» доводи апеляційної скарги щодо виконання умов обов`язкової реструктуризації, коли інше житлове нерухоме майно відсутнє принаймні у однієї з осіб, зазначених в третьому абзаці п.п. 2, а не у будь-якої з них.

Помилковість цих доводів також випливає з аналізу інформації, яка обов`язково зазначається в заяві про реструктуризацію згідно п.п. 4 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яка стосується майнового стану не лише позичальника, а всіх майнових поручителів, і до якої входить зокрема: інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника; інформація про всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; розширена інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Крім того, доводи апеляційної скарги про відсутність ініціативи майнового поручителя ОСОБА_3 щодо подання заяви про реструктуризацію і подання такої заяви позивачем лише в своїх інтересах є необґрунтованими, оскільки положеннями Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що вимога про реструктуризацію подається саме позичальником, а не майновими поручителями (абзац 1 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»), а в разі погодження кредитором реструктуризації він надсилає позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів) (п.п. 12 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»).

Апеляційний суд також приймає до уваги, що постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно в розмірі 27600 доларів США, та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що майновий поручитель ОСОБА_3 на даний час не є боржником по кредитному договору № 06/2631к-02-07.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що єдиною підставою для відмови в задоволенні його заяви № 40388 від 16 червня 2021 року про проведення обов`язкової реструктуризації стала наявність у власності майнового поручителя за кредитним договором іншого житлового майна, висновків суду першої інстанції не спростовують і не є самі по собі підставою для задоволення позову з огляду на те, що позивачем не доведено дотримання вимог п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено умови проведення обов`язкової реструктуризації.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки вони спростовуються змістом самого рішення, ухваленого на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та оскільки доводи ОСОБА_1 в цій частині зводяться до повторного викладення обставин, зазначених ним у позові, без обґрунтування, в чому, на його думку, полягає неповнота їх встановлення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.