Справа № 706/103/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2022 м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Орендарчука М.П.,

при секретарі Таньков В.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Христинівського районного суду з позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, та просить:

Встановити факт смерті, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області громадянина України, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в місті Білогірськ, Автономної Республіки Крим, Україна.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0832 площею 2.9918 га.

Представник позивача обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна померла рідна сестра позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженка села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області

08.05.2015 р. окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 на бланку НОМЕР_2 . Оскільки державна реєстрація смерті ОСОБА_3 в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена, тому необхідно встановити факт її смерті.

Належність ОСОБА_3 до громадянства України підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданий22 липня 2003 року Білогірським РВ ГУМВС України в Криму.

Родинний зв`язок між позивачкою та спадкодавцем підтверджується наступними документами:

свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на бланку НОМЕР_4 в якому її мамою записана ОСОБА_5 ;

свідоцтвом про одруження ОСОБА_4 на бланку НОМЕР_5 виданим 12.03.1997 року виконавчим комітетом Кузьминогребельської сільської ради згідно якого вона змінила прізвище на чоловікове ОСОБА_3 .

рішенням Христинівського районного суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу дружині присвоєго дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ;

свідоцтвом про народження позивачки на бланку НОМЕР_6 в якому її батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі.

В підготовче судове засіданні відповідач Христинівська міська рада не з`явилась, проте від неї до канцелярії на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, позовні вимоги ОСОБА_1 визнають повністю, та не заперечують проти їх задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач, являючись органом місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці, де проживав спадкодавець, а тому маючи про них найбільш достовірні відомості, позовні вимоги визнав, і таке визнання не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна померла рідна сестра позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженка села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області

08.05.2015 р. окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 на бланку НОМЕР_2 . Оскільки державна реєстрація смерті ОСОБА_3 в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена, тому необхідно встановити факт її смерті.

Належність ОСОБА_3 до громадянства України підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданий22 липня 2003 року Білогірським РВ ГУМВС України в Криму.

Родинний зв`язок між позивачкою та спадкодавцем підтверджується наступними документами:

свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на бланку НОМЕР_4 в якому її мамою записана ОСОБА_5 ;

свідоцтвом про одруження ОСОБА_4 на бланку НОМЕР_5 виданим 12.03.1997 року виконавчим комітетом Кузьминогребельської сільської ради згідно якого вона змінила прізвище на чоловікове ОСОБА_3 ,

рішенням Христинівського районного суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу дружині присвоєго дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ;

свідоцтвом про народження позивачки на бланку НОМЕР_6 в якому її батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до статей1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

За правилами ст.3, ч.2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.4ст.317 ЦПК Україниухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , спадщину фактично прийняла, то необхідно визнати за нею право власності на спадкове майно, що є предметом позову.

Керуючись ст.ст. 328, 1233 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 263 - 265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт смерті, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області громадянина України, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в місті Білогірськ, Автономної Республіки Крим, Україна.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0832 площею 2.9918 га.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. П. Орендарчук