Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайович Костянтин Петрович, заінтересована особа: Приватний нотаріус Гончаренко Тетяна Іванівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайович Костянтин Петрович, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що її мати, ОСОБА_2 , яка померла в Російській Федерації, була громадянкою України та постійно проживала в Україні.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що встановлення зазначеного факту необхідне для оформлення спадщини за своєю матір`ю як за громадянкою (резидентом) України. Однак, оскільки місце її смерті згідно свідоцтва про смерть є Російська Федерація, то виникла невизначеність статусу спадкодавця, що тягне за собою юридичні наслідки у виді необхідності оформлення заявником спадщини за своєю матір`ю як за нерезидентом України

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Уповноважений представник заявниці, адвокат Гайович К.П., подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі заявника, вимоги заяви підтримує, просить її задоволити.

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Гончаренко Тетяна Іванівна, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, разом з тим, надіслала до суду листа про розгляд справи без її участі.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 25 жовтня 1999 року, ОСОБА_2 народилася в Україні в селі Підставки Липоводолинського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно Довідки №455/12 від 12.11.1998, виданої ДНІ у Сокальському районі, про присвоєння ідентифікаційного номера їй було присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в обліковій картці платника податків України

З жовтня 2008 року ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується штампом про реєстрацію, який проставлено на сторінці 12 паспорту, довідкою № 1653, виданою 02.12.2008 року ЖРЕР №6.

Будинок по АДРЕСА_1, в якому була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 , належав їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20514636 від 09.10.2008 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бородки Одинцовського району Московської області Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 20.10.2017 відділом №5 Одинцовського управлінням РАГС Московської області.

Маючи намір вступити у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 та оформити її заявниця звернулась у встановлений законом строк з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Гончаренко Тетяни Іванівни та надала Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Однак, у відповідній графі вказаного свідоцтва про смерть помилково зазначено, що померла є громадянкою Росії.

З огляду на викладене виник сумнів, що спадкодавець є резидентом України, що відповідно має юридичні наслідки у виді необхідності оформлення заявником спадщини за своєю матір`ю як за нерезидентом України.

Згідно пункту 174.2.3. Податкового Кодексу України за ставкою 18% оподатковується будь-який об`єкт спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента. В той час як успадкування майна за резидентом України не оподатковується подібним чином.

Статус резидента України набувається в порядку, передбаченому наказом ДПА України № 173 від 12.04.2002 "Про підтвердження статусу податкового резидента України". В той же час ні зазначений Наказ, ні законодавство України в цілому не передбачає існування аналогічної юридичної процедури для підтвердження статусу резидента України для особи яка вже померла.

Так згідно п 14.1.213. Податкового кодексу України резиденти - це: в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має і місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Місцем проживання фізичної особи згідно із частиною першою ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Отже Податковий кодекс України встановлює, що основним критерієм за яким особа вважається резидентом України - це наявність місця проживання в Україні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення").

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З досліджених матеріалів доданих до заяви про встановлення факту судом установлено, що ОСОБА_2 за життя мала більш тісні особисті та економічні зв`язки (центр життєвих інтересів в Україні) та вважається такою, що постійно проживала на території України. При цьому, суд враховує й те, що спадкоємиця позбавлена можливості в інший спосіб довести даний факт, у зв`язку з чим вимоги заяви в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо вимоги заяви про визнання факту, що ОСОБА_2 , була громадянкою України, то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

З досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_2 народилася в Україні в селі Підставки Липоводолинського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який їй було виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 25 жовтня 1999 року. Отже, юридичний факт, що ОСОБА_2 була громадянкою України, підтверджений належним документом - паспортом громадянина України та не підлягає встановленню .

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайович Костянтин Петрович, заінтересована особа: Приватний нотаріус Гончаренко Тетяна Іванівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бородки Одинцовського району Московської області Російської Федерації, постійно проживала на території України.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Гончаренко Тетяна Іванівна, адреса: АДРЕСА_4

Повний текст рішення складено 14.04.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник