Справа №461/9719/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач - ОСОБА_1

(адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

в інтересах якого діє

Представник позивача - адвокат Качмар Іван Остапович

( АДРЕСА_2 )

до

відповідач ? Акціонерне товариство «Ідея Банк»

(адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова,11, ),

про стягнення коштів,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

26.11.2022 року адвокат Качмар Іван Остапович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів, у якому просить: визнати кредитний договір № Z62.00200.003607971від 29.01.2018 року припиненим, у зв`язку з його повним виконанням з 18.09.2019 року, проведеним належним чином; cтягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 надміру сплачені кошти за кредитним договором № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року в розмірі 38277,81 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 5584 грн. 58 коп. та 3 % річних у сумі 2460 грн.; cтягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 10000 грн.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

23.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній посилаючись на наведені у відзиві обставини просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати покласти на позивача, а розгляд справи проводити у відсутності АТ «Ідея Банк».

Разом із відзивом на позовну заяву, представником відповідача подано заяву в порядку статті 137 ЦПК України, у якій остання просить суд відмовити у задоволенні судових витрат на правничу допомогу в повному обсязі, або в разі винесення рішення на користь позивача задовольнити суму в межах суми 1500 грн., це сума, яка на думку відповідача є співмірною зі складністю справи.

04.01.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 05.04.2022 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, також просив суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення. Водночас, адвокатом Качмаром І.О. надано суду Акт виконаних робіт № 3, згідно якого позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. 00 копійок. Таким чином, представник позивача просив зменшити позовні вимоги в частині стягнення судових витрат понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги з 10000 грн. до 7500 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, згідно прохальної частини відзиву просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності представника АТ «Ідея Банк» є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Указом № 64/2022 Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 30 діб.

При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення учасників процесу, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши безпосередньо у судовому засіданні доводи та мотиви сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Cудом встановлено, що 29.01.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року. Відповідно до п 1.1. даного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 64650.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості), згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.2. зазначеного договору встановлено, що Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника.

За користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (Маржу Банку) (п.1.3. Кредитного договору). Відповідно до п.1.4. договору, станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням правління Банку, становить 9,5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%.

Відповідно до п.3.2.2. Кредитного договору, передбачено право Позичальника на дострокове повернення усієї суми кредиту або її частину. Пунктом 6.1. встановлено графік щомісячних платежів за Кредитним договором № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року, які сплачуються на транзитний рахунок № НОМЕР_2 . Зазначеним графіком встановлюється дата місячного платежу поточного року, сума кредиту до погашення, тіло кредиту, відсотки, плата за обслуговування кредитної заборгованості та загальна сума до сплати.

Згідно ч. 1 статті 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію Банківської виписки № 613, відповідно до якої ОСОБА_1 загалом за кредитом було сплачено грошові кошти у сумі 195 220 грн. 73 коп.

Також встановлено, що починаючи з 12.03.2018 року по 18.09.2019 року включно, позивачем сплачено кошти у сумі 80980 грн. 73 коп. Проте, станом на зазначену дату, сума боргу, що підлягала до сплати за кредитним договором № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року, становила - 80808,88 грн., отже фактично уся сума кредиту достроково повернута.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, ОСОБА_1 належним чином виконано зобов`язання 18.09.2019 року, то його зобов`язання перед Акціонерним товариством «Ідея Банк» припинилося.

Також, ОСОБА_1 звертався до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 у вищезазначеній справі задоволено. Судом визнано недійсними пункти 1.1., 1.10., 6 Кредитного договору № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 зайво сплачених коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року в розмірі 76134 грн. 04. коп. Наведеним рішенням суду також встановлено факт дострокового виконання кредитних зобов`язань позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (частина 2 статті 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 2 зазначеної статті кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Отже, судом встановлено, зокрема виходячи з наведеного вище, що ОСОБА_1 за Кредитним договором № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року переплачено кошти в сумі 38277 грн. 81 коп., які підлягають поверненню. Зокрема, наведені обставини підтверджено долученим до позовної заяви розрахунком, який не спростовано відповідачем належними засобами доказування та який визнається судом належним та допустимим доказом.

18.11.2021 року ОСОБА_1 звертався із вимогою до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про повернення надмірно стягнутих відсотків в сумі 38277 грн. 81 коп., проте така вимога була проігнорована відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суму, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних витрат за період з 18.09.2019 року по 24.11.2021 року становить 5584 грн. 58 коп. Розмір 3% річних за період з 18.09.2019 року по 24.11.2021 року складає 2460 грн., які, виходячи з наведеного, підлягають з відповідача на користь позивача у разі доведення обґрунтованості заявлених вимог щодо стягнення надмірних коштів. Наведені обставини також доведено долученим до матеріалів справи позивачем результатом розрахунків.

Оцінюючи доводи відповідача щодо заперечення позову, суд виходить, зокрема з наступного.

З дослідженого відзиву на позовну заяву вбачається, що представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, остання зазначає, що не вважає договір припиненим оскільки, станом на 17.12.2021 року за позивачем існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 34744 грн. 25 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24065 грн. 54 коп. та з цього приводу надає розрахунок по кредиту станом на 17.12.2021 року. Відповідно до даного розрахунку, як вказує представник відповідача, останні проплати по Кредитному договору № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року ОСОБА_1 здійснював 02.04.2019 року.

Однак, наведені вище обставини щодо дострокового виконання зобов`язань свідчать про те, що вказаний розрахунок не узгоджується з вище встановленими обставинами справи, а саме не зрозуміло чому представник відповідача не враховує у цьому розрахунку обставин встановлених у іншій справі у якій рішення суду набрало законної сили.

В свою чергу, суд погоджується з твердженням наведеним представником позивача у відповіді на відзив щодо неналежності розрахунку наведеного представником відповідача, оскільки таке твердження містить належне обґрунтування, яке відповідає наявним у справі дослідженим судом та перевіреним у повному обсязі доказам та вище наведеним, встановленим судом обставинам. З огляду на зазначене, заперечення наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву та додані до нього розрахунок не відповідає фактичним обставинам. Так, вказаний розрахунок суперечить Виписці № 613, що є первинним фінансовим документом, яка була надана банком позивачу 14.05.2021 року, згідно якої чітко вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж по кредитному договору здійснив 01.04.2021 року. Окрім того, згадана Виписка № 613 вже була предметом дослідження Галицького районного суду м. Львова у справі №461/5998/21.

Як наведено вище, відповідно до ч. 2 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 фактично було сплачено усю суму кредиту разом з процентами 18.09.2019 року, тобто фактично виконано зобов`язання, а тому усі наступні нарахування коштів на погашення кредиту були незаконними.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача щодо наявності законних підстав для задоволення позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході судового провадження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки, позивачем станом на 18.09.2019 року фактично було повернуто усю суму кредиту разом з відсотками, а саме 64650 грн. за тілом кредиту та 14558 грн. 15 коп. - відсотків. При цьому, пунктом 3.2.2. Кредитного договору № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року, передбачено право Позичальника на дострокове повернення всієї суми кредиту або її частину, відтак договір був припинений 18.09.2019 року, у зв`зку з його повним виконанням, зокрема розрахунком проведеним належним чином. Однак, відповідачем, за відсутності на те підстав, було продовжено нарахування відсотків за кредитом, як наслідок з ОСОБА_1 надмірно стягнуто кошти, які підлягають до повернення останньому.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, розмір судового збору становить 992 грн. 40 коп.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний

представник.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Наведене також відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведене також відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що між АО «ШПУНТ І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги від 11.10.2021 року.

Згідно Акту виконаних робіт (надання послуг) № 3 за виконавцем у зв`язку із наданням послуг затрачено 7,5 годин. При цьому правова допомога включає у себе попередню консультацію, вивчення матеріалів та їх аналіз, вивчення судової практики в аналогічних справах, підготовку позовної заяви, формування позову та подання його до суду, участь у судовому засіданні, підготовку відповіді на відзив. Вартість адвокатської послуги наданої замовнику згідно цього Акту та договору про надання правової допомоги від 11.10.2021 року розраховується 1000 грн. за кожну годину роботи адвоката та складає 7500 грн..

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу по справі №461/9719/21, з врахуванням відповідного розрахунку наданого суду, склали 7500 грн. Згідно наведеного вище акту виконаних робіт сторони зауважень, доповнень та претензій до якості, обсягу, строків та порядку надання адвокатської допомоги не мають.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному розмірі.

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації відповідних понесених судових витрат у справі, які становлять 7500 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати кредитний договір № Z62.00200.003607971від 29.01.2018 року припиненим, у зв`язку з його повним виконанням з 18.09.2019 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 надміру сплачені кошти за кредитним договором № Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року в розмірі 38277,81 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 5584 грн. 58 коп. та 3 % річних у сумі 2460 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 7500 грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у розмірі - 992 грн. 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

Представник позивача - Качмар Іван Остапович ( АДРЕСА_2 ),

Відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова,11, )

Повний текст рішення складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.