Єдиний унікальний номер: 448/959/16-ц
Провадження № 2/448/3/22
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
06.04.2022 року Мостиський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Мриц Н.І.,
з участю представників позивачки ОСОБА_1 адвоката Саміло Л.В. та Кохан С.І.,
представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Кубари М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Мостиська міська рада Львівської області, Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -
І.Короткий зміст позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням загальних зборів колгоспу «Жовтень» від 11.12.1971 року №13 та рішенням виконкому Малнівської сільської ради №7 від 21.03.1972 року їй була виділена земельна ділянка площею 0,06 га для будівництва будинку та господарських споруд. Далі було виготовлено свідоцтво про забудову садиби із зазначенням плану забудови земельної інки розміром 20м на 32м, у якому зазначено розмір будинку 9м на 10м та відстань від нього до межі по обидва боки по 5 м. На даний час відстань до межі від будинку до незаконно встановленої відповідачкою огорожі становить 0,40 см.
Вказує, що суміжна земельна ділянка була виділена сьогодні покійному ОСОБА_3 на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» від 01.10.1970 року №14 та рішенням виконкому Малнівської сільської ради від 20.11.1970 року. Згідно свідоцтва про забудову, земельна ділянка виділялась розміром 20м на 50м. На даний час відстань від житлового будинку відповідачки до незаконно встановленої огорожі, яка межує із її (позивачки) господарством становить 11м, ширина земельної ділянки на даний час становить 36м, хоча відповідно до плану забудови мала б бути 20 м.
Стверджує, що до виділеної їй під забудову земельної ділянки було передбачено заїзд з дороги, яка йшла вздовж земельної ділянки, а відповідачкою на дорозі всупереч плану забудови було збудовано господарську споруду та її перекрито. Будівництво в 1984р. господарської споруди із захопленням сільської дороги призвело до захоплення частини її (позивачки) земельної ділянки та перенесення огорожі, що підтверджено актом постійної комісії по земельних та майнових відносинах Малнівської сільської ради та доданою до неї схемою землекористування. З часу захоплення частини земельної ділянки розміром п`ять метрів по всій довжині земельної ділянки, встановлення огорожі та розміщення дерев, кущів впритул до її (позивачки) будинку тривав спір із ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона (позивачка) зверталася до сільської ради з рядом численних заяв, скарг з питанням відновлення межі, а згідно згаданого акту обстеження від 12.01.2009 року встановлено порушення її (позивачки) прав в користуванні земельною ділянкою та невідповідність розмірів земельних ділянок виділеним, підтверджено фактично захоплення частини її земельної ділянки відповідачкою та встановлення огорожі на відстані 0,60 см від її (позивачки) будинку.
Зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.10.2009 року у справі за її позовом про встановлення межі між господарствами сторін, встановлено, що ОСОБА_4 самовільно поставила огорожу на земельній ділянці ОСОБА_1 всупереч вимогам плану забудови, з приводу чого вона (позивач) неодноразово зверталась до Малнівської сільської ради. Судове рішення зокрема мотивовано тим, що Малнівська сільська рада всупереч вимогам земельного законодавства не виконує своїх повноважень; рішення суду, яким Малнівська сільська рада була зобов`язана встановити межу між земельними ділянками сторін, набрало законної сили, але виконано не було.
Також покликається на те, що 16.11.2009р. постійна комісія по земельних та майнових спорах Малнівської сільської ради у складеному акті зробила висновок про те, що, оскільки немає згоди між сторонами конфлікту, то межі слід залишити незмінними, а 19.11.2009р. на підставі рішення сільської ради від 21.10.2008р. ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Постановою ж Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011р. незаконне рішення Малнівської сільської ради від 21.10.2008р. «Про передачу безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 » та виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.11.2009р. ОСОБА_4 визнано недійсними. У вказаній справі третя особа - Малнівська сільська рада підтвердила, що дійсно межі суміжних земельних ділянок не відповідають вимогам законодавства. Також судом встановлено, що рішення суду від 13.10.2009р., яке набрало законної сили не було виконане Малнівською сільською радою та межі залишились незмінними. Ширина земельної ділянки відповідачки залишилась 36м, що суперечить будівельному паспорту, виданого районною архітектурою в 1971 році ОСОБА_4 , за яким ширина земельної ділянки відповідачки має складати 20м. Судом зроблено висновок про те, що зі сторони ОСОБА_4 має місце самозахват земельної ділянки. Ширина земельної ділянки, належної їй (позивачці) відповідно до будівельного паспорта, виданого районною архітектурою в 1974 році, становить 20м, а в наявності є лише 15м, а 5м земельної ділянки зайнято саме ОСОБА_4 . Вказана постанова суду набрала законної сили в частині визнання рішення недійсним, а щодо визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку була скасована та провадження у цій частині закрите, оскільки спір відносно нього повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства. В подальшому, Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.11.2009р. був визнаний недійсним рішенням Мостиського районного суду від 30.03.2015 року і це рішення набрало законної сили.
Крім того, вказує на те, що відповідачка вздовж встановленої незаконної огорожі висадила дерева, кущі, верби, які розрослися та повністю знаходяться впритул до її (позивачки) будинку. З цим питанням вона (позивачка) неодноразово зверталась до сільської ради, адже поставлена огорожа на відстані 0,60 см від її (позивачки) будинку, а по всій довжині майже біля будинку, і саме на її будинок лягли всі посадки. Ще 30.01.2009р. Малнівська сільська рада приймала рішення, яким зобов`язала відповідачку навести порядок і дотримуватись норм відповідно до Земельного кодексу, однак відповідачка не вчинила жодних дій щодо наведення порядку та дотримання норм закону. На наступні її (позивачки) звернення щодо неможливості доступу до будинку, його пошкодження - сільська рада вже не реагувала.
З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким усунути їй (позивачці) перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 перенести встановлену огорожу між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Малнів Мостиського району Львівської області на п`ять метрів в сторону до свого будинку вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 , яка становить 32м по плану забудови та зрізати дерева та кущі, висаджені вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 по всій довжині впритул до будинку ОСОБА_1
ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.
Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Кубарою М.М. подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (подану в порядку ст.49 ЦПК України), у якому сторона відповідача заперечує щодо заявлених позовних вимог з наступних підстав: позивачка ОСОБА_1 , пред`являючи позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка нібито їй належить, а фактично перебуває в її користуванні, повинна мати законне право користування чи володіння такою ділянкою, а таке право посвідчується або Державним актом на право власності або договором оренди (до 2013р.) згідно ст.125 ЗК України або витягом з Державного земельного кадастру (після 2013р.); відсутні правові підстави звернення позивачки ОСОБА_1 до суду про захист (поновлення) порушеного права, оскільки власне наявність права в частині як житлового будинку, так і земельної ділянки не підтверджено належними та допустимими доказами, а відповідачкою ОСОБА_2 не порушувалися будь-які права, які належним чином не належать позивачці ОСОБА_1 ; рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011р. дійсно скасовано рішення Малнівської сільської ради Львівської області №5 від 21.10.2008р. та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.11.2009р., виданий ОСОБА_4 , однак обставини, які встановлені вказаним судовим рішенням, не мають у даному випадку преюдиційного характеру щодо відповідачки по справі ОСОБА_2 , оскільки стосуються померлої особи відповідачки по іншій справі ОСОБА_4 ; із жодного із поданих стороною позивача судового рішення чи письмового доказу не випливає, що позивачка ОСОБА_1 має право на земельну ділянку більшу розміром 0,06 га; позивачці ОСОБА_1 ще в 2009р. було відомо про обставини та ймовірні порушення її права користування земельною ділянкою, що підтверджується рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.10.2009р., за таких обставин підлягають застосуванню наслідки спливу терміну позовної давності до заявлених позовних вимог на підставі ч.ч.3,4 ст.256 ЦК України, що, відповідно, є підставою для відмови у позові; у випадку задоволення позову суд підмінить орган місцевого самоврядування, встановивши, що межа земельної ділянки має бути зміщена на 5м в сторону будинку ОСОБА_2 вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 .
Стороною позивача подано відповідь на відзив, у якому така покликається на те, що висунуті стороною відповідача аргументи є надуманими та суперечать нормам закону, виходячи з наступного: стаття 256 ЦК України, на яку покликається сторона відповідача, - не містить частин 3,4, відповідно сторона відповідача керувалася нормами статті, які відсутні; стороною відповідача не враховано тих обставин, що ще в 2009р. позивачка ОСОБА_1 зверталася до власниці будинку, який є суміжним з будинком позивачки, щодо порушення своїх прав з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та про встановлення межі та як наслідок судовим рішенням даний позов було задоволено в частині вимог про встановлення межі, натомість в задоволенні інших вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було відмовлено з тих мотивів, що суд не може встановити порушення межі, оскільки така на час розгляду справи не визнана; зазначене судове рішення винесене 13.10.2009р., а 19.11.2009р. відповідачці видано Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 21.10.2008р., у зв`язку з чим стороною позивача подано інші відповідні позови про скасування як рішення органу місцевого самоврядування, так і відповідного Державного акту на право власності на земельну ділянку, а після розгляду судом вказаних справ та задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , останньою в 2016р. подано ще один позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, таким чином стороною відповідача при покликанні про застосування наслідків спливу терміну позовної давності не враховано вимог ч.2 та ч.3 ст.264 ЦК України «Переривання перебігу позовної давності»; безпідставними є твердження сторони відповідача про відсутність у позивачки законного права користування чи володіння земельною ділянкою, оскільки право позивачки ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд з часу вирішення судовими інстанціями всіх справ жодним чином не заперечувалось Малнівською сільською радою та прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка є у користуванні позивачки ОСОБА_1 на законних підставах; для з`ясування питання набуття позивачкою ОСОБА_1 права на користування земельною ділянкою необхідно звертатись до актів законодавства, що на даний момент вже втратили чинність, зокрема Земельного Кодексу УРСР 1970р., Земельного Кодексу України 1990р., в тому числі з урахуванням Перехідних положень чинного Земельного Кодексу України, де в п.7 передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці земельні ділянки; позивачкою ОСОБА_1 побудовано будинок в с.Малнів Мостиського району та їй видано свідоцтво про право власності на такий 17.06.2002р., будинок ж зведено на земельній ділянці площею 0,06 га, яка була надана позивачці на підставі рішення загальних зборів колгоспу «Жовтень» від 11.12.1971 року №13 та рішення виконкому Малнівської сільської ради №7 від 21.03.1972р.; самовільне захоплення земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 мало місце до набуття права власності на будинок відповідачкою ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем всіх прав та обов`язків спадкодавця ОСОБА_4 ; поданий стороною відповідача відзив є голослівним, до відзиву не додано жодного доказу та покликання на докази, які б спростовували вимоги позивачки; спір між сторонами є довготривалий та вже змінилося покоління відповідачів; Малнівська сільська рада не один раз складала документи щодо захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки; з огляду не невиконання стороною відповідача рішень Малнівської сільської ради позивачка змушена була звертатись до суду, а у зв`язку з небажанням Малнівської сільської ради виконувати свої обов`язки, в тому числі виконувати судове рішення, позивачка ОСОБА_1 змушена звертатись до суду саме із даним позовом, який спрямований на надання позивачці можливості обслуговувати свій житловий будинок.
ІІІ. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 адвокат Саміло Л.В. та ОСОБА_5 підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Просять суд ухвалити рішення, яким усунути позивачці ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 перенести встановлену огорожу між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Малнів Мостиського району Львівської області на п`ять метрів в сторону до свого будинку вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 , яка становить 32м по плану забудови та зрізати дерева та кущі, висаджені вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 по всій довжині впритул до будинку ОСОБА_1 . Просять врахувати доводи та мотиви, викладені ними у письмових заявах по суті даної справи. Також покликались на те, що дерева та кущі, які висаджені зі сторони ОСОБА_2 по фактичній межі між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та які ростуть впритул до будинку, що належить позивачці ОСОБА_1 , створюють перешкоди позивачці в вільному доступі до будинку, його обслуговуванні, від зазначених насаджень позеленіли стіни будинку, відповідачка ОСОБА_2 на відстані 3м від належного позивачці будинку розпалює вогонь, чим створює відповідну небезпеку для майна позивачки по справі. Вважають, що позивачка має право на захист свого порушеного права на підставі ст.152 ЗК України, згідно з якою власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, позивачка як власник будинку вправі вимагати усунення порушення будь-яких її прав на користування даним будинком.
В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кубара М.М.заперечив проти задоволення позовних вимог, пред`явлених до відповідачки ОСОБА_2 з підстав, що викладені ним у письмових відзивах на позовну заяву. Зазначив, що по даний час органом місцевого самоврядування не встановлена межа між земельними ділянками сторін по справі, а суд не вправі підміняти даний орган та перебирати на себе відповідні повноваження щодо встановлення (відновлення) меж між земельними ділянками. У зв`язку з не визначенням межі між суміжними землекористувачами відсутні підстави і для зрізання відповідачкою дерев та кущів, на які робить покликання сторона позивача. Крім того, в матеріалах справи відсутні чіткі графічні зображення розташування відповідних дерев (кущів).
Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання, призначене на 06.04.2022р., - не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. В попередніх судових засіданнях представник Мостиської міської ради Львівської області надав пояснення щодо можливості встановлення сервітуту для задоволення потреб позивачки ОСОБА_1 .
Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
IV. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області 08.11.2017р. прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області та ОСОБА_4 , третя особа відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2017р. дану цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області та ОСОБА_2 (правонаступника ОСОБА_4 ), третя особа відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 11.03.2016 року №16 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 »; роз`яснено позивачці ОСОБА_1 її право звернутись із позовними вимогами про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.03.2018р. у зв`язку з набранням 15.12.2017р. чинності новою редакцією ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р.). ухвалено розпочати підготовче провадження у справі.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.05.2018р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 14.06.2018р. залишено без руху уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Малнівська сільська ради Мостиського району Львівської області, відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 22.06.2018р. прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Малнівська сільська рада Мостиського району Львівської області, Відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Малнівську сільську раду Мостиського району, яку відповідно виключено з числа відповідачів.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 16.11.2018р. постановлено витребувати від третьої особи Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області докази по справі: акт обстеження із схемою землекористування від 12.01.2009р.; документи щодо підтвердження виконання рішення №8 від 30.01.2009р.
Ухвалою суду від 27.12.2018р. призначено судову земельну експертизу; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою суду від 17.09.2020р. поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Малнівська сільська рада Мостиського району Львівської області, Відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Ухвалою суду від 26.01.2021р. залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області Мостиську міську раду Львівської області.
Ухвалою суду від 02.03.2021р. закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.
V. Обставини справи, встановлені судом.
Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.06.2002р., виданого на підставі (рішення) розпорядження виконкому Малнівської сільської ради від 23.05.2002р. №19, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 , а володільцем суміжного будинковолодіння по АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2 .
На підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» за №13 від 11.12.1971р. та рішення виконкому Малнівської сільської ради від 21.03.1972р. №7 позивачці ОСОБА_1 була надана під забудову земельна ділянка площею 0,06га з земель вільного присадибного фонду. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Мостиської районної Ради депутатів трудящих від 21.02.1974 року № 77. Забудову дозволено за типовим проектом №Л-71-І-2.
Суміжна земельна ділянка, площею 0,10 га з земель вільного присадибного фонду на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» за №14 від 01.10.1970р. та рішення виконкому Малнівської сільської ради від 20.11.1970р. була надана під забудову ОСОБА_6 . Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Мостиської районної Ради депутатів трудящих від 26.11.1970 року №495 за типовим проектом №13а.
Протягом тривалого періоду часу між сторонами по справі як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір про встановлення спільної межі, яка по даний час є не визначеною та не встановленою.
16.06.2009р. позивачка ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до сусіднього землекористувача ОСОБА_4 та Малнівської сільської ради Мостиського району про встановлення межі між суміжними земельними ділянками та усунення перешкод в користуванні такою, за результатами розгляду якого 13.10.2009р. Мостиським районним судом Львівської області ухвалено судове рішення, яким зобов`язано Малнівську сільську раду Львівської області встановити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 (по АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (по АДРЕСА_1 ). Дане судове рішення набрало законної сили. Натомість, зазначене судове рішення не було виконане, межі зазначених земельних ділянок залишено незмінними.
Крім зазначеного позову про встановлення межі між суміжними земельними ділянками та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позивачка ОСОБА_1 09.07.2010р. в порядку адміністративного судочинства зверталась до суду із позовом до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області та ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583700 від 19.11.2009р., виданого ОСОБА_4 (постановою Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2014р. постанову Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011р. в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними державного акту, виданого ОСОБА_4 , - закрито у зв`язку з тим, що в даному випадку є спір про право власності, який слід вирішувати в порядку цивільного судочинства, а в іншій частині постанову суду залишено без змін); у березні 2015р. позивачка ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 (єдиного спадкоємця померлої ОСОБА_4 ) про визнання незаконним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583700 від 19.11.2009р., виданого ОСОБА_4 (рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30.03.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема визнано незаконним та скасовано зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку; ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.10.2015р. рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.03.2015р. залишено без змін).
Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) є суміжними землекористувачами; до 1992р. і по даний час межі земельної ділянки ОСОБА_1 , які межують з ОСОБА_2 , - фактично не змінювались; межа між земельними ділянками не визначена (не встановлена) у встановленому законом порядку ні за спільною згодою зазначених землекористувачів, ні за рішенням органу місцевого самоврядування.
По фактичній межі між будинковолодіннями сторін по справі відповідачкою ОСОБА_2 (та за життя її матір`ю ОСОБА_4 ) насаджені дерева та кущі.
Розміщення насаджень даних дерев та кущів по межі зі сторони відповідачки ОСОБА_2 не відповідає будівельним нормам та правилам, зокрема нормам ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» в частині дотримання відстані розміщення існуючих зелених насаджень від стін будинку позивачки ОСОБА_1 до осі дерев (кущів), що відповідно чинить перешкоди ОСОБА_1 насамперед як власнику житлового будинку в доступі до будинку та його обслуговуванні.
Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи, в тому числі висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №593 від 27.08.2020р. з додатками, зокрема фотофіксацією результатів огляду місця розташування земельних ділянок, будівель і споруд сторін по справі, де відображено і факт наявності існуючих зелених насаджень впритул до житлового будинку позивачки ОСОБА_1 .
Крім того, в судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_7 , котрий підтримав поданий ним висновок експертизи №593 від 27.08.2020 року та вказав, що ним було здійснено виїзд на територію землекористувачів, здійснено відповідний огляд, проведено обміри та фотофіксацію результатів огляду місця розташування земельних ділянок, будівель і споруд сторін по справі, в ході чого ним встановлено наявність існуючих насаджень дерев та кущів по межі зі сторони ОСОБА_2 з порушенням ДБН 79-92 по відношенню до стін житлового будинку позивачки ОСОБА_1 (до висновку експертизи додано фототаблицю) та констатовано, що з боку відповідачки ОСОБА_2 чиняться перешкоди позивачці в обслуговуванні житлового будинку.
У зв`язку з не визначенням (не встановленням) відповідним органом місцевого самоврядування межі між земельними ділянками сторін по справі, суд не досліджує питання щодо дотримання відповідачкою по справі визначеної будівельними нормами та правилами відстані для існуючих зелених насаджень «від межі сусідньої ділянки до осі дерев», а керується виключно нормами зазначених вище ДБН 79-92 в частині встановленої відстані для існуючих насаджень від стін будинків і споруд до осі дерев (кущів).
VI. Застосовані судом норми права та судова практика.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до п.7 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.
У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж у натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натурі) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натурі. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив`язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі). Таким чином, земельна ділянка - це індивідуально визначена річ.
Відповідно до положень статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.
Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.1.2 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, - встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Виходячи з аналізу п.1.3 Інструкції виконавцем робіт із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, а замовником може бути - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно вимог п.2.1 даної Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п.2.3 Інструкції).
Відповідно до положень Закону України «Про землеустрій», який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, саме землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів (ст.2 Закону).
Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, а одним із видів технічної документації є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису (ст.25 Закону)
Відповідно до ст.ст.26, 27 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі:
а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку.
Згідно наказу Фонду Державного майна України, Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва» від 23.12.2004р. №2929/227, огорожа ділянки це тини, паркани, частоколи, плоти, мури та інше, повинна ставитися тільки на межах, визначених відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.
Відповідно до п.«г» та п.«е» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Крім цього, за загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Статтею 105 ЗК України передбачено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» встановлені певні норми відстані для існуючих зелених насаджень:
- від стін будинків і споруд до осі дерев 5 м, для кущів 1,5 м,
- від межі сусідньої ділянки до осі дерев 3 м, для кущів 1 м.
Згідно із ч.ч. 1, 3, 5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що згідно зі ст.158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.
Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Положеннями частини 1 ст.4, ст.12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
VII. Висновки суду.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 перенести встановлену огорожу між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Малнів Мостиського району Львівської області на п`ять метрів в сторону до свого будинку вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 , яка становить 32м по плану забудови, суд приходить до наступних висновків.
Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Із вказаної норми слідує, що кожен землекористувач має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Згідно наказу Фонду Державного майна України, Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва» від 23.12.2004р. №2929/227, огорожа ділянки це тини, паркани, частоколи, плоти, мури та інше, повинна ставитися тільки на межах, визначених відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.
Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Згідно зі ст.ст.106,158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок підвідомчий суду лише в частині не погодження з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.
Встановлення чи відновлення меж земельних ділянок віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері земельних відносин, а тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання віднесенні законом до сфери їх виключних повноважень.
З урахуванням тих обставин, що між сторонами по справі як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір про встановлення спільної межі, яка по даний час є не визначеною у встановленому законом порядку (ні за спільною згодою зазначених землекористувачів, ні за рішенням органу місцевого самоврядування); земельні ділянки, які перебувають в користуванні сторін та на яких розташовані належні їм жилі будинки, не мають технічної документації із визначенням та винесенням меж, а також з врахуванням зазначеного вище визначення терміну огорожі ділянки, яка повинна ставитися тільки на межах, визначених відповідними місцевими органами державної виконавчої влади, суд вважає, що сторона позивача, заявляючи позовну вимогу про зобов`язання відповідачки перенести встановлену огорожу на певну конкретну відстань від будинку позивачки по справі, фактично просить суд встановити межу земельних ділянок, що не є компетенцією суду.
З огляду на наведене та на переконання суду, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.
Щодо іншої заявленої позовної вимоги, зокрема про усунення позивачці ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 зрізати дерева та кущі, висаджені вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 по всій довжині впритул до будинку ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Матеріалами справи, як вважає суд, доведено, що існуючі зелені насадження дерев та кущів, висаджені зі сторони відповідачки ОСОБА_2 по фактичній межі між будинковолоіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , порушують передбачені ДБН вимоги щодо розміщення таких від осі дерев та кущів до зовнішньої стіни житлового будинку, власником якого є ОСОБА_1 .
Суд вважає, що у такий спосіб відповідачкою ОСОБА_2 створюються перешкоди позивачці ОСОБА_1 у користуванні її житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розташований будинок, оскільки гілки дерев обмежують вільний доступ до житлового будинку, чим створюються незручності в обслуговуванні такого; кронами зазначених дерев, які розташовані майже впритул до зовнішніх стін будинку, як вважає суд, спричиняється затінення будинку та земельної ділянки.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відрізання позивачкою ОСОБА_1 , за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ОСОБА_2 в силу вимог ст.105 ЗК України, є її правом, а не обов`язком, що спростовує твердження сторони відповідача про самостійне усунення таких перешкод позивачкою. Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідачки ОСОБА_2 .
Підсумовуючи вищенаведене, керуючись принципом верховенства права, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога є підставною та такою, що підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 усунути вказані перешкоди шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені зі сторони відповідачки по фактичній межі між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , навпроти стін будинку, що належить ОСОБА_1 , а саме: дерев, осі яких знаходяться на відстані менше 5 м. від стін будинку ОСОБА_1 ; кущів, які висаджені на відстані менше 1,5 м. від стін будинку ОСОБА_1 .
Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, на що покликалась сторона відповідача, то судом враховується наступне.
Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. У випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.
При цьому, суд вважає, що у даному випадку (в частині позовної вимоги, яку суд визнав обґрунтованою, прийшовши до переконання про наявність порушеного права позивачки ОСОБА_1 ) відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, на які покликалась сторона відповідача, оскільки дане порушення є триваючим, права та інтереси позивачки ОСОБА_1 порушується впродовж усього часу тривання порушення зазначеного права чи інтересу, при цьому, з кожним роком існуючі насадження досягають більшої висоти, крони дерев стають ширші та щільніші, створюючи що раз то більші перешкоди для ОСОБА_1 як власника житлового будинку, так і як користувача земельної ділянки, на якій такий будинок розташований.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
VIII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Оскільки позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задоволені частково, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 704, 80 грн. (тобто стягненню з відповідачки ОСОБА_2 підлягає лише сума судового збору, яка була сплачена позивачкою ОСОБА_1 за задоволену судом позовну вимогу про зобов`язання відповідачки усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зрізання дерев та кущів).
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Мостиська міська рада Львівської області, Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені зі сторони ОСОБА_2 по фактичній межі між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , навпроти стін будинку, що належить ОСОБА_1 , а саме: дерев, осі яких знаходяться на відстані менше 5 м. від стін будинку ОСОБА_1 ; кущів, які висаджені на відстані менше 1,5 м. від стін будинку ОСОБА_1 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2022р.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Малнів Мостиського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22 Яворівського району Львівської області.

Суддя Ю.В. Кічак