Справа № 569/6743/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Хлуд І.П.,

з участю представника позивача Шевчука В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про визнання іпотечного договору вчиненого під впливом обману недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив суд визнати недійсним іпотечний договір укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 17 жовтня 2017 року, серії НМТ №366755, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №801, вчинений під впливом обману.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 , повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Т.А., повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання надіслала до суду листа в якому просила суд розглянути справу у її відсутності.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні,17 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), яка є майновим поручителем ОСОБА_3 за договором поставки та додатковою угодою, укладеними між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А. та зареєстрований у реєстрі № 801, відповідно до умов якого, іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором поставки від 30 листопада 2016 року №СТ-16618/11/16, з урахуванням існуючих додатків, або додатків, які будуть укладені в майбутньому, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку, в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується документами, що вказані в п. 1.3 договору.

На забезпечення виконання зобов`язань, зазначених у пункті 1.1 іпотечного договору, іпотекодавець на умовах, передбачених цим договором, передала в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 30,0 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності та підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В. 01 жовтня 2015 року за реєстровим №1391.

Вартість предмета іпотеки становить 1 350 000,00 грн., визначена сторонами на підставі звіту про оцінку предмету іпотеки (пункт 1.4 зазначеного договору).

Сторони погодили, що зміст та розмір зобов`язання, строк і порядок його виконання визначені договором поставки № СТ-16618/11/16 від від 30 листопада 2016 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також усіма додатковими договорами, додатками, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його підписання (договору іпотеки) (пункт 1.5 договору іпотеки).

Відповідно до пункту 9.1. іпотечного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за основним договором в повному обсязі.

Частинами першою та другої статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Як встановлено ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Застоводавцем відповідно до частини 1 статті 583 ЦК України може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Згідно п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року по справі №569/3939/18 в позові ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Т.А. про визнання іпотечного договору недійсним відмовлено.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Т.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17 жовтня 2017 року, укладеним між ОСОБА_2 , як Іпотекодержателем та ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем, яка є майновим поручителем ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А., зареєстрованим в реєстрі за №801, в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року на загальну суму 4 396 957, 21 грн. шляхом передачі ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення первісного позову, оскільки оспорюваний правочин відповідає вимогам статті 203 ЦК України. Також у відповідності до частини першої статті 575, 584 ЦК України та пункту 2 статті 18 Закону України «Про іпотеку» в оспорюваному договорі зазначені ціна, розмір і строк виконання зобов`язання, тобто усі умови, на які посилається ОСОБА_1 у своєму позові, як на підстави для визнання його недійсним, тому позов ОСОБА_1 є недоведеним та безпідставним.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2020 року залишено без змін. Поновлено дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2020 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено та не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що в момент вчинення правочину її було введено в оману, щодо обставин, які впливають на вчинення правочину для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами договору іпотеки, зокрема п. 1.5 договору, договір нею підписаний, що свідчить про те, що умови договору були позивачу зрозумілі, а також те, що їй було відомо про існування заборгованості за договором поставки.

Суд, оцінюючи подані позивачем докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору вчиненого під впливом обману слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна (місцезнаходження: м.Рівне, пр-т Миру, 9) про визнання недійсним іпотечного договору від 17 жовтня 2017 року серії НМТ №366755 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Тетяною Анатоліївною, зареєстрованого в реєстрі за №801, вчиненого під впливом обману, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.