Провадження № 22-ц/811/3866/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів -Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року в складі судді Мармаша В.Я. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обгрунтовував тим, що 02 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. в м. Львові на вул.Мечникова/вул.Личаківська відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16.03.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Між ПрАТ «СК «АРКС» (попереднє найменування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА») та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №146870а7згла від 21.04.2017, у зв`язку з чим позивачем виплачено потерпілій в ДТП стороні ОСОБА_2 49439,33 грн. страхового відшкодування, що стверджується копіями платіжних доручень № 436082 від 28.03.2018 та №438183 від 02.04.2018.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі полісу № АК007732559 (встановлений ліміт відповідальності ПАТ СК УСГ в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 2000,00 грн.).

Позивач, на підставі статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із Заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № 5489/18/ЦВ від 21.06.2018. 08.08.2018 ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 24518,93 грн. відповідно до умов полісу АК007732559 та ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля.

Таким чином, сума збитків, які не відшкодовані позивачу становить 24 920,40 грн. (49 439,33 грн. - 24 518,93 грн. = 24 920,40 грн.), а тому на підставі ст.1194 ЦК України вказану різницю позивач просив стягнути з відповідача, як заподіювача шкоди, оскільки в добровільному порядку відшкодувати різницю заподіяної шкоди відповідач відмовляється.

Рішенням Личаківського районного суджу м. Львова від 11 червня 2021 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 24920,40 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 2102,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідачка ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення є результатом порушення норм матеріального права, зокрема, судом неправильно застосована ст. 1191 ЦК України, при цьому судом не враховано вимог інших законодавчих актів, які зумовлюють страховика належно встановлювати розмір шкоди, зокрема ч. 1, 2 ст. 1166, ч. 1 , 2 ст. 1187 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні розцінки працівника СТО про розмір збитків, заподіяних внаслідок ДТП. Припускає, що відновлювальні роботи, які проведені на СТО ФОП ОСОБА_3 можуть бути іншим ремонтом, частково поєднаний з ДТП. Документи, на підставі яких було сплачено 49 439 грн. 33 коп. не є тими документами, на підставі яких позивач може оцінювати завдану шкоду і стягувати збитки.Таким чином, мається неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи.

На підставі зазначеного просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року та постановити нове, яким в позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «АРКС» висловилось у заперечння доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначивши, що позивачем здійснена виплата страхового відшкодування не на підставі звіту експерта, а на підставі рахунку СТО, що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (п. 29.12, п.29.13 Договору добровільного страхування наземного транспорту №146870а7згла від 21.04.2017). Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування сплаченої за відновлення ТЗ, є саме платіжне доручення про перерахунок коштів за ремонт. Аналоігчний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-50-15гс.

Щодо дати оцінки, яка зазначена у звіті № 816/18 про оцінку автомобіля «02 березня 2017» замість «02 березня 2018», то це технічна помилка, оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ розраховувалась станом на 02.03.2018.

Враховуючи навдене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування шкоди, сумарний розмір якого не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки ПАТ СК УСГ, як страховик винної у ДТП сторони, не відшкодував в повному обсязі позивачу суму страхового відшкодування, сплаченого останнім потерпілій у ДТП стороні, то на підставі ст. 1194 ЦК України суд дійшов висновку про необхідність стягнення такої різниці з винної особи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 02 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. в м. Львові на перехресті вул.Мечникова-вул.Личаківська відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення між автомобілем під керуванням відповідача ОСОБА_1 (автомобіль марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та водія ОСОБА_2 (автомобіль марки Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16.03.2018 ОСОБА_1 визнано винною у спричиненні 02 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. в м. Львові на перехресті вул. Мечникова-вул. Личаківська дорожньо-транспортної пригоди (ст. 124 КУпАП).

У силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексуУкраїни).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

За умовами п. 28.13.3 Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №146870а7згла, укладеного 21.04.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА» та ОСОБА_4 , при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в Кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику. При цьому, розмір збитків визначається на базі авторизованої СТО на вибір страховика - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО на вибір страховика.

02 березня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Згідно із Звітом № 816/18 від 28 березня 2018 року про оцінку автомобіля FiatDoblo реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту автомоібля складає 55 850,42 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, складає 30 216,05 грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2368465 від 27.03.2018, страхового акту № АХА2369309 від 30.06.2018 та умов Договору страхування №146870а7згла від 21.04.2017, розмір страхового відшкодування склав 49 439,33 грн.

28 березня 2018 року АТ «СК «АХА «Страхувння» здійснило виплату страхового відшкодування згідно Акту № АХА2368465 ФОП ОСОБА_3 на суму 45 389,33 грн., що стверджується платіжним доручення № 436082 та 4050 грн. згідно платіжного доручення №438183 від 02 квітня 2018 року (а.с. 8).

В свою чергу, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі полісу № АК007732559 (встановлений ліміт відповідальності ПАТ «Страхова компанія «УСГ» в розмірі 100 000,00 грн., франшиза -2 000,00 грн.).

Сторонами не заперечується, що частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 24 518,93 грн. відшкодовано ПАТ «СК «УСГ» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків, згідно умов полісу АК007732559 від 08.08.2018 на підставі Заяви про оплату страхового відшкодування №5489/18/ЦВ від 21.06.2018.

Таким чином сума збитків, які не відшкодовані позивачу, становить 24 920,40 грн. (49 439,33 грн. - 24 518,93 грн. = 24 920,40 грн.).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже, відносини між ПАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди потерпілому, в порядку суброгації.

Відносини ж між ОСОБА_1 та його страховиком ПАТ «СК «УСГ» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом №1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик - ПрАТ СК АРКС, яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром понесених витрат та відшкодованою сумою в розмірі 24920, 40 грн., оскільки такий розмір узгоджується із матеріалами справи.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про те, що документи, на підставі яких було сплачено 49 439 грн. 33 коп., не є належним та допустимим доказом.

Як вбачаєиться із матеріалів справи, страхова виплата здійснювалася на підставі попередньо погодженого із страховиком рахунку і способу ремонту СТО, відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, а не на підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків.

У силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на спростування розміру страхового відшкодування, визначеного ПрАТ «СК «АРКС».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 , 381 - 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Головуючийа А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк