гСправа № 358/895/21 Провадження № 2/358/226/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання постанови нотаріуса незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори № 02-31/401 від 22 липня 2021 року про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку в спадщині за законом після померлої ОСОБА_4 .

Також просять зобов`язати державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори видати позивачам свідоцтва про право на обов`язкову частку в спадщині за законом після померлої ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, яке знаходиться на території Богуславської міської ради Київської області, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого усе своє майно заповіла своєму внуку ОСОБА_3 .

Однак, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є, зокрема, її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження, які звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/401 від 22.07.2021 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із посиланням, що пенсійний вік для чоловіків становить 60 років, не зважаючи на те, що на час відкриття спадщини позивачі досягли пенсійного віку, що дає їм право на призначення пенсії на пільгових умовах, та були пенсіонерами відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», отже, в силу положень статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» вважаються непрацездатними, а тому мають право на обов`язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України.

Представник позивачів ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивачів а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач - Богуславська районна державна нотаріальна контора Київської області свого представника в судове засідання не направила.

Представник третьої особи Біленчук С.М. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та без участі третьої особи - ОСОБА_3 , а також зазначив, що позовні вимоги не визнає.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №54 (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно, яке знаходиться на території Богуславської міської ради Київської області, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого усе своє майно заповіла своєму внуку ОСОБА_3 (а.с. 18).

Із заявами про прийняття спадщини до Богуславської районної державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 20/2020 (а.с. 13-21).

Постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/401 від 22.07.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсійний вік для чоловіків становить 60 років.

Згідно довідки відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі із 06.12.2018 року та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прикінцеві положення п. 1 ч. 1 та Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» ст. 13, а) (Робота на ЧАЕС після 01.01.1991 за списком №1).

Довідкою відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області Щербін Віктор Юрійович перебуває на обліку у відділі із 07.01.2016 року та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прикінцеві положення п. 1 ч. 1 та Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» ст. 13, а) (Робота на ЧАЕС після 01.01.1991 за списком №1).

У пенсійному посвідченні № НОМЕР_1 від 23 січня 2019 року виданого на ім`я ОСОБА_1 зазначено у графі «Вид пенсії» - «за віком».

У пенсійному посвідченні № НОМЕР_2 від 13 липня 2016 року виданого на ім`я ОСОБА_2 зазначено у графі «Вид пенсії» - «за віком».

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, якою передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її внук - ОСОБА_3 (за заповітом) та сини спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на момент смерті ОСОБА_4 були непрацездатними особами, а тому у них наявне право на підставі статті 1241 ЦК України на обов`язкову частку в спадковому майні.

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були непрацездатним та не мають права на обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до статті 1241 ЦК України, є безпідставними з огляду на таке.

Юридичним фактом, який презюмує постійну непрацездатність особи, є пенсійний вік.

На момент відкриття спадщини позивачі були пенсіонерами, яким призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України роз`яснено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Згідно зі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Оскільки вимога щодо досягнення 55 річного віку для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах закріплена законом, посилання відповідача на те, що позивачі не мають права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки не досягнули на день її відкриття саме 60 років, є помилковими.

Ураховуючи, що на момент смерті ОСОБА_5 (час відкриття спадщини) позивачі досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та були пенсіонерами відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», отже, в силу положень статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» вважалися непрацездатними, тому мали право на обов`язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993.

Відповідно до ст.1 цього Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 4 Закону № 3425-XII передбачено, що нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Пунктом 2 частини 1 цієї статті встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У п. 9 ч. 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Пунктом 1 частиною 5 ст. 265 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 (час відкриття спадщини) позивачі досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та були пенсіонерами відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», отже, в силу положень статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» вважалися непрацездатними, тому мали право на обов`язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 761/36415/18, при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

Тож, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне скасувати постанову державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/401 від 22 липня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікову Тетяну Антонівну повторно розглянути звернення позивачів про видачу свідоцтв про право на обов`язкову частку в спадщині за законом після померлої ОСОБА_4 , враховуючи положення Закону України «Про нотаріат».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання постанови нотаріуса незаконною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/401 від 22 липня 2021 року про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку в спадщині за законом після померлої ОСОБА_4 .

Зобов`язати державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікову Тетяну Антонівну повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу свідоцтв про право на обов`язкову частку в спадщині за законом після померлої ОСОБА_4 , враховуючи положення Закону України «Про нотаріат».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме через Богуславський районний суд Київської області.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов