ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1366/22 Справа № 205/2781/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Федченко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 18 січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 14 червня 2010 року є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №095002, згідно умов якого Кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 750,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 17 січня 2028 року, на умовах визначених договором кредиту 1.

16 квітня 2008 року між Кредитором та боржником було укладено договір кредиту №095030 (надалі «Договір кредиту 2»), згідно умов якого Кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 750,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 квітня 2028 року, на умовах визначених договором кредиту 1 та 2.

З метою забезпечення зобов`язань між кредитором на ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №095030/1 від 16 квітня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Також, з метою забезпечення зобов`язань між кредитором на ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №095002/1 від 18 січня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Так, позивач свої зобов`язання виконав та кредит надав, але відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, допустив прострочення кредитних зобов`язань, внаслідок чого, станом на 10 квітня 2014 року має заборгованість по договору кредиту 1 в сумі 96 225 доларів США 09 центів, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 1 143 001, 68 грн.

Крім того, станом на 10 квітня 2014 року, відповідач має заборгованість по договору кредиту 2 в сумі 105 240,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 1 250 092, 22 грн.

У зв`язку з чим, ПАТ «Укрсоцбанк», з урахуванням уточнень, просив суд звернути стягнення за іпотечним договором № 095030/1 від 16 квітня 2008 року на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , та звернути стягнення за іпотечним договором №095002/1 від 18 січня 2008 року на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 ; визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», та надати ПАТ «Укрсоцбанк» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №095002 від 18 січня 2008 року та договором кредиту №095030 від 16 квітня 2008 року у розмірі 2 393 093 грн 93 коп; стягнути з відповідача усі витрати пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Також позивач просив суд виселити з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , усіх мешканців, без надання іншого житлового приміщення, при цьому, зняти їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №95002 від 18 січня 2008 року та кредитним договором №095030 від 16 квітня 2008 року у розмірі 2 393 093, 93 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 16 квітня 2008 року та 18 січня 2008 року) ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ПАТ «Укрсоцбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Зупинено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VІІ. В задоволенні інших вимог відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року в частині звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 в цій частині.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №095002/1 від 18 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_2 , та відмовити у позові в цій частині.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду та справу було розглянуто за його відсутності, тому не мав можливості скористатися своїми правами учасника справи, передбаченими ЦПК України.

Так, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що в матеріалах справи міститься конверт разом із судовою повісткою, який повернувся до суду від підприємства поштового зв`язку із приміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.67), тобто, відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду, зокрема, 19 листопада 2015 року о 16-00 год, а він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що 18 січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №095002, згідно умов якого Кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 750,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 17 січня 2028 року, на умовах визначених договором кредиту 1 (а.с.11-13).

16 квітня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №095030, згідно умов якого Кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 750,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 квітня 2028 року, на умовах визначених договором кредиту 1 та 2 (а.с.7-10).

В забезпечення зобов`язань по кредитному договору №095002 від 18 січня 2008 року між кредитором та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №095002/1 від 18 січня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 ( а.с.14-17).

Предмет іпотеки квартира АДРЕСА_2 належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року (а.с.35) та зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.37-38).

В забезпечення зобов`язань по кредитному договору №095030 від 16 квітня 2008 року між кредитором та ОСОБА_1 також було укладено іпотечний договір №095030/1 від 16 квітня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 (а.с.18-20).

Предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2008 року (а.с.36) та зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.39).

Згідно заяви на видачу готівки №095-13 від 18 січня 2008 року та заяви на видачу готівки №53-11 від 16 квітня 2008 року, позивач свої зобов`язання по кредитним договорам виконав належним чином та надав кредит відповідачу (а.с.31-32).

З 14 червня 2010 року правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк» є ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.40-42).

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого, станом на 10 квітня 2014 року, має заборгованість по кредитному договору №095002 в сумі 96 225 доларів США 09 центів, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 1 143 001 грн 68 коп, з яких:

- 64 173, 68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 762 281, 67 грн - заборгованість за кредитом;

- 27 511, 32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 326 790, 91 грн - заборгованість по відсоткам;

- 1 271, 49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 15 103, 24 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 3 268, 61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 38 825, 86 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.21-24).

Станом на 10 квітня 2014 року відповідач також має заборгованість по кредитному договору №095030 в сумі 105 240, 65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 1 250 092, 22 грн, з яких:

- 67 183, 90 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 798 038, 31 грн - заборгованість за кредитом;

- 32 811, 85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 389 752, 81 грн - заборгованість по відсоткам;

- 1 316, 64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 15 639, 62 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 3 928, 26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2014 року, складає 46 661, 47 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.25-28).

Про наявність заборгованості за кредитними договорами та вимогою сплатити заборгованість, ОСОБА_1 повідомлявся листами про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки від 25 листопада 2011 року (а.с.33-34).

З огляду на те, що заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року оскаржується в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №095002/1 від 18 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_2 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Так, за змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачена реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Таким чином, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору №095002 від 18 січня 2008 року та добровільно не сплатив заборгованість за кредитним договором забезпеченим іпотекою, колегія суддів вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме належну відповідачу на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також вважає за необхідне встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», тобто, надати ПАТ «Укрсоцбанк» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому, за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №095002 від 18 січня 2008 року.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача всіх витрат пов`язаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки, як не доведених.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Однак, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення ї померлою є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку.

Частиною 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачається, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя справі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

З ч.1 ст.40 цього Закону слідує, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст.40 даного Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Пленумом Верховного суду Україниу п.43 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, роз`яснюється, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо добровільно мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що недотримання вищезазначеної обов`язкової процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.

Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, адже на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст.3 ЦПК України, щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, банком не дотримано процедури передбаченої законом для виселення осіб, які проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, крім того, заявляючи вимоги про виселення всіх зареєстрованих осіб з будинку, позивач не надав суду докази щодо осіб, які проживаюєть та зареєстровані в квартирі, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні цих позовних вимог також слід відмовити.

З приводу заявленої апелянтом вимоги про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Оскільки, умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до п.1.1. договору кредиту №095002 від 18 січня 2008 року кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 17 січня 2028 року.

Згідно матеріалів справи, 25 листопада 2011 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому, будь-які докази отримання боржником такого повідомлення відсутні.

Отже, заява апелянта про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, адже судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, а тому заочне рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, на підставі ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення у відповідній частині про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №095002 від 18 січня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №095002/1 від 18 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (03150, м.Київ, вул.Ковпака, 29, код ОКПО 0039019) з укладенням від імені Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова