Провадження № 2/127/5794/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2021 року звернувся до суду із позовом до КП «ВТК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 з 02.02.2016 року по 10.12.2021 року працював електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо КП «ВТК».

Наказом генерального директора КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 позивача було звільнено з роботи електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо у зв`язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що його звільнення з роботи відбулося з порушенням законодавства, а саме без зазначення причини звільнення в самому наказі про звільнення.

Позивач зазначає, що в підготовці даного наказу не враховано вимоги КЗпП України.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив зобов`язати КП «ВТК» поновити його на роботі електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо, а також стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з розрахунку середньоденного заробітку 618,18 грн. з моменту його незаконного звільнення (11.12.2021 року) по день поновлення на роботі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники КП «ВТК» заперечили в задоволенні позовної заяви, також надали суду відзив, який мотивовано тим, що ОСОБА_1 було звільнено за системне порушення трудової дисципліни, що підтверджується фактами притягнення до дисциплінарної відповідальності (наказ № 130-К/тм від 28.12.2020 року, наказ № 103-К/тм від 29.10.2021 року), а також відсутність на робочому місці є самостійним та достатніми підставами для припинення трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Також представник зазначив, що і не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки КП «ВТК» не було порушено прав позивача.

Також представник КП «ВТК» надав суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що факт відсутності позивача на роботі 02.12.2021 року та запізнення на 2 години 03.12.221 року позивачем не заперечується, оскільки він про це вказує у позовній заяві. Для з`ясування поважності причин відсутності на робочому місці, 03.12.2021 року посадовими особами ОСОБА_1 було запропоновано надати відповідні пояснення, проте він відмовився від їх надання. Наявні у матеріалах справи докази, відвертого та систематичного порушення трудової дисципліни зі сторони позивача у вигляді запізнень, прогулів та недобросовісного відношення до виконання роботи, підтверджується документами (доповідні, накази, табеля обліку робочого часу) свідчать, що рішення відповідача є обґрунтованими, та такими, що переслідує легітимну мету.

Позивач ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, з яких убачається в наказі генерального директора КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 ОСОБА_1 було звільнено з роботи електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо у зв`язку із прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. В даному наказі відсутня причина за що саме його було звільнено та за який саме прогул.

Суд, вивчивши доводи сторін, зазначені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що ОСОБА_1 02.02.2016 року був прийнятий в службу комісії електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо КП «ВТК». 01.03.2018 року ОСОБА_1 був переведений електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду в службу комісії. 01.12.2017 року ОСОБА_1 був переведений монтером комісії 5 розряду в службу комісії. 01.03.2018 року переведений електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду в тролейбусне депо. Дані факти підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 .

Наказом генерального директора КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 ОСОБА_1 було звільнено з роботи електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо у зв`язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Спір між сторонами виник з приводу законності звільнення позивача та дотримання вимог трудового законодавства при його звільненні. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається, як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. При цьому наявність вини, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є необхідною умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

За ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (далі Постанова № 9) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, як викладено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (далі Постанова № 9) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст.76 ЦПК України.

02.12.2021 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу і 03.12.2021 року останній запізнився на 2 години.

Начальником цеху технічного огляду тролейбусного депо КП «ВТК» Папугою В.А. було подано на ім`я Генерального директора КП «ВТК» Михайло Луценко доповідна щодо ОСОБА_1 , який без поважних причин не вийшов на роботу (зміну) 02.12.2021 року та 03.12.2021 року запізнився на роботу (зміну) на 2 години.

06.12.2021 року начальником ЦТО ОСОБА_2 в присутності в.о. начальника тролейбусного депо Коварж О., табельник ОСОБА_3 , член цех. Комітету ОСОБА_4 було складено акт про відмову від написання пояснювальної записки від електрозварника ОСОБА_1 . Цей акт було складено про те, що 02.12.2021 року електрозварник ОСОБА_1 не вийшов без поважних причин на роботу та перебував поза межами території тролейбусного депо. А 03.12.2021 року запізнився на 2 години. Від пояснень відмовився.

07.12.2021 року на ім`я генерального директора КП «ВТК» надійшла доповідна записка від начальника тролейбусного депо ОСОБА_5 , у якій він просить звільнити електрозварника ОСОБА_1 за неналежне виконання своїх обов`язків, антисоціальну поведінку на роботі, прогули без поважних причин та за неодноразові догани (наказ № 130-К/тм від 28.12.2020 року наказ № 130-К/тм від 29.10.2021 року).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник або уповноважений ним орган звертається з обґрунтованим письмовим поданням про розірвання трудового договору до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган розглядає його у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат.

Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

З матеріалів справи убачається, що генеральний директор КП «ВТК» Луценко М. направив голові профкому КП «ВТК» Лампіцькій І. подання, вих. № 1194 від 08.12.2021 року, в якому просить профком дати згоду на звільнення по ст. 40 п. 4 КЗпП України, за скоєні прогули без поважних причин електрозварника тролейбусного депо ОСОБА_6 за неналежне виконання своїх обов`язків, антисоціальну поведінку на роботі.

09.12.2021 року головою профкома було повідомлено ОСОБА_1 про дату, час проведення засідання профспілкового комітету.

Згідно з виписки протоколу № 9 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету КП «ВТК» від 10.12.2021 року, профспілковим комітетом КП «ВТК» було розглянуто подання адміністрації про звільнення електрозварника тролейбусного депо ОСОБА_1 за скоєні прогули без поважних причин, за неналежне виконання своїх обов`язків, антисоціальну поведінку на роботі, за результатними якого профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_1 , електрозварника тролейбусного депо, т. № 5860 по ст. 40 п. 4 КЗпП України, за скоєні прогули без поважних причин, за неналежне виконання своїх обов`язків, антисоціальну поведінку на роботі. Проголосували «одноголосно».

Наказом генерального директора КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 ОСОБА_1 було звільнено з роботи електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо у зв`язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений.

Позивачем до суду не надано доказів поважності причин відсутності на роботі.

Разом з цим, зі змісту доповідної начальника цеху технічного огляду тролейбусного депо КП «ВТК» Папуга В.А. від 03.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 без поважних причин не вийшов на роботу (зміну) 02.12.2021 року та 03.12.2021 року запізнився на роботу (зміну) на 2 години.

Позивач вказує, що він 02.12.2021 року був відсутній на роботі у зв`язку з тим, що до нього не було доведено графіку роботи на грудень 2021 року і він вийшов на роботу 03.12.2021 року за попереднім режимом роботи.

Згідно ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Відповідно до ст. 58 КЗпП України при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності.

01.03.2018 року ОСОБА_1 написав заяву, яка адресована Генеральному директору КП «ВТК» про переведення його на роботу в тролейбусне депо на посаду електрозварника по п`ятому розряду.

Наказом Генерального директора КП «ВТК» № 103-К/тр від 01.03.2018 року ОСОБА_1 , монтера колії служби колії, т. № 5860 з 01.03.2018 року переведено працювати електрозварником ручного зварювання 5-го розряду в тролейбусне депо, з відрядно преміальною оплатою (03002).

Позивач ОСОБА_1 при переводі з однієї дільниці на іншу був обізнаний про умови праці на даній дільниці, про він розписався у заяві на переведення. Перехід з однієї зміни в іншу не являється зміною істотних умов праці, а право на таку зміну закріплено за роботодавцем ст. 58 КЗпП України.

Як убачається з графіку виходу на роботу робочим ТО-1 дільниці за листопад місяць 2021 року позивач працював з 10.11.2021 року по 5 змін по 8 годин і мав 2 доби вихідних, що підтверджується табелем обліку робочого часу за листопад 2021 року, а потім 02.12.2021 року ОСОБА_1 взагалі не вийшов на роботу, а 03.12.2021 року запізнився на 2 години.

Зазначений графік спростовує твердження позивача про зміну режиму роботи 03.12.2021 року, оскільки майже місяць ОСОБА_1 виходив на роботу в одному і тому ж режимі.

Для з`ясування поважності причин відсутності на робочому місці, 03.12.2021 року посадовими особами КП «ВТК» було запропоновано надати відповідні пояснення, проте ОСОБА_1 відмовився від їх надання, що підтверджується відповідним актом від 26.11.2021 року.

Наявність прогулу та його поважність було також предметом дослідження профспілкового комітету під час його засідання 10.12.2021 року.

Згідно з виписки протоколу № 9 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету КП «ВТК» від 10.12.2021 року слюсар з ремонту р/с тролейбусного депо ОСОБА_7 та табельник тролейбусного депо ОСОБА_3 підтвердили, що ОСОБА_1 був ознайомлений з графіком роботи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що згідно графіків виходу на роботу ТО-1 дільниці за листопад та грудень 2021 року, починаючи з 10.11.2021 року в нього було змінено режим роботи і при цьому не було видано жодного наказу відповідача про зміну режиму роботи та його про зміни роботи не попереджали, то дані твердження не заслуговують на увагу, так як відповідно до довідки КП «ВТК» від 12.04.2022 року № 686 в період з 01.09.2021 року по 31.12.2021 року на підприємстві режим роботи працівників не змінювався.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в наказі КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 про звільнення його з роботи, електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо у зв`язку із прогулом без поважних причин відсутня причина за що саме ОСОБА_1 було звільнено з роботи та за який саме прогул.

Начальником цеху технічного огляду тролейбусного депо КП «ВТК» ОСОБА_2 було подано на ім`я Генерального директора КП «ВТК» Михайло Луценко доповідна щодо ОСОБА_1 , який без поважних причин не вийшов на роботу (зміну) 02.12.2021 року та 03.12.2021 року запізнився на роботу (зміну) на 2 години.

06.12.2021 року начальником ЦТО ОСОБА_2 в присутності в.о. начальника тролейбусного депо Коварж О., табельник ОСОБА_3 , член цех. Комітету ОСОБА_4 було складено акт про відмову від написання пояснювальної записки від електрозварника ОСОБА_1 . Цей акт було складено про те, що 02.12.2021 року електрозварник ОСОБА_1 не вийшов без поважних причин на роботу та перебував поза межами території тролейбусного депо. А 03.12.2021 року запізнився на 2 години. Від пояснень відмовився.

Згідно з виписки протоколу № 9 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету КП «ВТК» від 10.12.2021 року, 07.12.2021 року у відділ кадрів поступила доповідна начальника тролейбусного депо ОСОБА_8 про грубе порушення службової інструкції електрозварником тролейбусного депо ОСОБА_1 , неналежне виконання ним своїх обов`язків, прогули без поважних причин (02.12.2021 року, 03.12.2021 року - 2 год.), неодноразові догани (28.12.2020 року, 29.10.2021 року).

Також як убачається з матеріалів справи на протязі року до ОСОБА_1 вже були застосовані заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани і зняття премії (наказ № 130-К/тм від 28.12.2020 року, наказ № 130-К/тм від 29.10.2021 року).

Наказом генерального директора КП «ВТК» від 10.12.2021 року № 146 ОСОБА_1 було звільнено з роботи електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду в тролейбусному депо. Підстави звільнення: звільнений за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. В судовому засіданні представник відповідача повідомив, що позивача бело звільнено саме за прогул 02.12.2021 року.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за скоєні прогули без поважних причин, за неналежне виконання своїх обов`язків, тому в задоволені позову слід відмовити.

Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягає задоволенню і похідна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують.

На підставі ст.ст. 40, 41, 139, 141 КЗпП України, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія», місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 29, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03327925.

Суддя