Провадження № 2/127/4755/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14.04.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі Мутовкіній В.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опікунства,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 2019 року і дотепер, проживає разом із нею.

20.07.2007 між сином позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області на підставі актового запису №1475.

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_3 . З моменту укладення шлюбу, тобто з 20.07.2007, позивач проживала разом з подружжям до 2019 року, за адресою її місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

З часом спільне життя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали неможливими через те, що остання протягом тривало часу зловживала спиртними напоями та не приділяла уваги вихованню онуки. 24.03.2021 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу, мати онуки, ОСОБА_2 покинула сім`ю та виїхала на постійне місце проживання за кордон та періодично приїжджає до України.

ОСОБА_2 не приймає участі в житті дитини взагалі, систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини: не цікавиться її матеріальним станом, станом її здоров`я, не забезпечує її всім необхідним, не приділяє уваги її розвитку та не забезпечує здобуття нею повної загальної середньої освіти. З моменту її виїзду за кордон не виходила на зв`язок, її останнє місце перебування невідоме, будь-які спроби встановити з нею контакт безуспішні.

Позивачка самостійно забезпечує належний рівень життя своєї онуки, піклується про стан її здоров`я та сприяє задоволенню її інтересів. Самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати свою малолітню онуку. На даний час ОСОБА_3 проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, онука постійно мешкає з нею, матір не цікавиться її вихованням та не допомагає їй в цьому, в квартирі є всі умови для проживання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько може бути позбавлена батьківських прав, якщо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, призначення її опікуном та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначити її, ОСОБА_1 , опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином судовими повістками та оголошеннями про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд при ухваленні рішення суду врахувати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підтримала в повному обсязі (а.с.16).

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України " Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…" та п. 18 Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється матір`ю відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серія НОМЕР_1 , виданого 19.05.1987 відділом РАГС, актовий запис № 3, де в графі мати записано - ОСОБА_1 (а.с. 35).

20.07.2007 між сином позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області на підставі актового запису №1475.

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_3 .

Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого 11.02.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 534, підтверджено, що відповідачі по справі - ОСОБА_2 , є матір`ю, а ОСОБА_4 - батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 38).

Згідно із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2021 шлюб між батьками дитини ОСОБА_3 розірвано (а.с. 39-40).

Згідно акту б/н від 23.11.2020 складеним комісією правління ОСББ «Верхарна 70» встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та що на момент обстеження, за вищевказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , але фактично не проживає з 21 серпня 2019 року (а.с. 43).

За таких обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 30 березня 2007 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" "Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не досягла 18 річного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України " Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" N 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З інформації, викладеної у характеристиці на ОСОБА_3 , учениці 6-Б класу комунального закладу загальної середньої освіти I-III ступенів № 9 Вінницької міської ради, складеної заступником директором школи Крикус Т.М., з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в комунальному закладі загальної середньої школи І-Ш ст.№9 ВРМ з 5-го класу (2019-2021). За цей час зарекомендувала себе як спокійна, сором`язлива дівчинка, що не завадило їй установити товариські стосунки з учнями класу. Шаноблива у спілкуванні зі старшими». (а. с. 46).

Відповідно до довідки виданої комунальним закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №9 ВМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з бабусею ОСОБА_1 та батьком, мати тимчасово проживає та працює за кордоном. У 2019-2020 навчальному році мама дівчинки приїжджала до України й приходила до школи на бесіду з класним керівником. У розмові була адекватною та толерантною. Батько ОСОБА_3 зв`язку зі школою не підтримував. Бабуся систематично цікавиться шкільними справами дівчинки, допомагає їй у навчанні, надає посильну допомогу в організації шкільного побуту (а.с. 44).

Зокрема, зі змісту акту обстеження умов проживання дитини складеного працівниками служби у справах дітей ВМР, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає бабуся ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 та 16.08.2021 обстежено дану квартиру, санітарний стан якої умовно задовільний. Квартира належним чином умебльована. Приміщення перебуває на етапі проведення ремонтних робіт (у кухні відсутнє покриття на підлозі - бетонна стяжка). Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно віку та сезону, має спальне та робоче місце. У дитини є ноутбук, смартфон, велосипед, електросамокат, пеніборд. Зі слів дитини зазначено, що мати з нею не проживає з 2019 року, весь час вона перебуває на вихованні баби по лінії батька. Батько з дитиною проживає, проте зі слів дитини більше уваги приділяє бабуся. Батько інколи випиває, фінансово забезпечує, проводить час разом з дитиною (а.с. 51-52).

У суду немає підстав ставити під сумнів інформацію, викладену у характеристиці, довідці та акту обстеження умов проживання дитини, оскільки факти, викладені в них відповідачем належним чином не спростовані.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за N 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - мати ОСОБА_2 , проживає окремо від своєї малолітньої дитини та місце її знаходження невідоме (а.с. 51-52, 43).

Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з нею, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її навчанням, навичками та уподобаннями, її життям, успіхами та труднощами, її схильностями та здібностями.

Відповідач не виявляє щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , материнського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні дитини, відповідач ОСОБА_2 не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно із частковою участю ОСОБА_6 - батька дитини, та без участі та підтримки з боку відповідача ОСОБА_2 , що підтверджено в судовому засіданні об`єктивними доказами.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитиною.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дитини, спілкування з нею та утримання відповідач ОСОБА_2 не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав не сприятиме інтересам дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Із висновку N 01/00/011/7367 від 04.02.2022 органу опіки та піклування виконкому Вінницької міської ради щодо розв`язання спору по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначенням ОСОБА_1 опікуном над дитиною вбачається, що комісією встановлено, що відповідачі у цивільній справі є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 , виданим відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Шлюб між батьками дитини розірвано відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2021 року.

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько бере участь у вихованні доньки, підтримує з нею родинні відносини.

Мати дитини ОСОБА_2 протягом останніх двох років проживає окремо від доньки, не підтримує з дитиною родинних відносин, не бере участь у її вихованні та утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням доньки.

Своєю поведінкою ОСОБА_2 порушила вимоги ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей.

11.01.2022 року та 18.01.2022 року питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначення ОСОБА_1 опікуном над дитиною розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких було заслухано пояснення дитини ОСОБА_3 , її батька ОСОБА_4 , баби дитини ОСОБА_1 , розглянуто документи, які стосуються даної справи. Мати дитини ОСОБА_2 не брала участь у засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, хоча належним чином повідомлялася про розгляд даного питання.

ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що проживає разом з батьком та бабусею, з якими у неї склалися добрі відносини. Дівчинка зазначила, що мама більше двох років не проживає разом з нею, нічим не допомагає, не цікавиться її життям і навчанням, не вітає з Днями народження та святами.

На підставі вищезазначеного та із врахуванням неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; недоцільним позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; недоцільним встановлення опіки ОСОБА_1 над дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконкому Вінницької міської ради N 01/00/011/7367 від 04.02.2022.(а.с 87-88).

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров`я та розвитку, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача ОСОБА_2 , її ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це сприятиме інтересам дитини.

На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У відповідності до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно зі ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Враховуючи вищезазначене та те, що судом встановлено у малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідний батько ОСОБА_4 , який проживає разом із нею та приймає безпосередню участь у її вихованні, житті, та матеріальному забезпеченні разом із позивачкою ОСОБА_1 , а отже заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення її опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на те, що дитина зі сторони свого батька не позбавлена батьківського піклування, а тому в цій частині позовних вимог в задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 5, 6, 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 Сімейного Кодексу України, ст. 58-60 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354, 430 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опікунства - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ;

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Третя особа:

Служба у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради, адреса знаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця, .

Повний текст рішення буде виготовлено 14.04.2022.

Суддя