ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/364/22 Справа № 175/2412/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання відсутності прав, визнання договору припиненим, поновлення запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2020 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, яку в серпні 2020 року уточнила та просила ухвалити рішення, яким встановити, починаючи з 10 вересня 2011 року відсутність права у Банка «ПУМБ» в задоволенні своїх вимог та будь-яких дій щодо предмета іпотеки по Договору Іпотеки №5438293 від 06.07.2007 року; визнати кредитний договір №5438285 від 06.07.2007 припиненим з 24.02.2021 р.; поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , та запис про реєстрацію права власності від 13.09.2018 р. номер запису 27991694 зареєстрований за ПАТ «ПУМБ» скасувати та вилучити з реєстру (а.с. 1-4)

Уточнені позовні вимоги позивачкою вмотивовано тим, що в листопаді 2018 року вона дізналася про порушення її прав відповідачем, а саме: 13.09.2018 року було здійснено державну реєстрацію прав власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ«ПУМБ» шляхом внесення запису про право власності №27991694 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43084564 від вересня 2018 року Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг». Позивачка вважає, що права на такі дії у відповідача на момент здійснення перереєстрації були відсутні, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Строк кредитного договору від 06.06.2007 року №5438285 та Іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року закінчився 24.02.2012 року, а строк на право стягнення майна закінчився 10.09.2011 року, тому позивачка звернувся до суду з цим позовом (а.с.30-36).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання відсутності прав, визнання договору припиненим, поновлення запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовлено (а.с.102-105).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 108-111).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом 1 інстанції встановлено, що 06 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №5438285, за умовами якого ПАТ «ПУМБ» надав ОСОБА_1 кредитні кошті у розмірі 74900,00 доларів США, зі сплатою 11,90% річних та строком повернення кредитних коштів 06 липня 2027 року (а.с.17-19). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 06 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки №5438293, предметом якого був будинок АДРЕСА_1 . Умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя та іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний Банк заборгованість за кредитним договором №5438285 від 06.07.2007 року, Договором поруки №5512669 від 06.07.2007 року, в загальному розмірі станом на 17.06.2011 року - 98 862,53 доларів США та 88 268,91 грн., з яких: стандартна заборгованість за кредитом 70 333,42 дол. США; стандартна заборгованість по нарахованим процентам - 268,83 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту 3 593,67 доларів США; прострочена заборгованість по процентам - 24 666,61 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по кредиту в період з 20.06.2010 року по 17.06.2011 року 3 519,34 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті процентів в період з 20.06.2010 р. по 17.06.2011 року - 3 519,34 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті процентів в період з 20.06.2010 року по 17.06.2011 р 25 272,17 гривень; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань по страхування майна 47 533,10 гривень; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо надання банку інформації для визначення платоспроможності позичальника 5 972,15 грн.; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за користування 5 972,15 грн.

Постановою головного державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжою О.В. накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

05 вересня 2016 року ПАТ «ПУМБ» направлено вимогу ОСОБА_1 про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, в якому також попереджає її, що у разі її невиконання боржником банк ухвалить рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність відповідно до умов договору іпотеки і чинного законодавства.

13 вересня 2018 року було здійснено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» шляхом внесення запису про право власності №27991694, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43084564 від 19 вересня 2018 року Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг».

Не погоджуючись з рішенням реєстратора щодо державної реєстрації права власності №27991694 від 13 вересня 2018 року за ПАТ «ПУМБ» позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнати протиправними та скасувати Рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 13 вересня 2018 року індексний номер 43084564 про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» винесеного ДФКП «Агенція адміністративних послуг» державним реєстратором Чернецьким М.А. (номер запису про право власності №27991694); поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на будинок АДРЕСА_1 за нею, ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу; визнання Кредитного договору №5438285 від 06.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та нею, ОСОБА_1 припинившим дію 10.11.2008 року; визнання незаконними та недійсними пункти 4.7, 4.8 Іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та нею, ОСОБА_1 , що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; договір про відступлення права вимоги №1829/44.4 від 12.09.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Браво» по Кредитному договору №5438285 від 06.07.2007 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 визнати недійсним.

Відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Браво» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, визнання кредитного договору припиненим, визнання окремих пунктів іпотечного договору незаконними, визнання договору відступлення права вимоги недійсним було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та не обґрунтованими.

Такий висновок суду 1 інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, за приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України "Про іпотеку". Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Браво» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, визнання кредитного договору припиненим, визнання окремих пунктів іпотечного договору незаконними, визнання договору відступлення права вимоги недійсним було відмовлено.

Таким чином, посилання позивачки на неправомірність вчинення державної реєстрації права власності за іпотекодержателем - ПАТ «ПУМБ» на предмет іпотеки є такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час розгляду справи №175/4223/18, відповідач ПАТ «ПУМБ» правомірно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки на будинок АДРЕСА_1 , тобто, вчинив дії щодо переходу до нього права власності, не порушуючи порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлений в Договорі іпотеки, а саме: наявність між іпотекодавцем та іпотекодержателем домовленості про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Також, у своїй постанові суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними кредитного договору №5438285 від 06.07.2007 року так і в окремих пунктів іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року, через те, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав лише в листопаді 2018 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Таким чином, договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, і тому усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, суд звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд 1 інстанції розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд 1 інстанції прийшов до висновку з яким колегія суддів погоджується, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Врахувавши зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: