ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7708/21Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/129/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Міщій О. Я., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника відповідача АТ "Тернопільський радіозавод «Оріон" - адвоката Кучмія М.Я.;

позивача - ОСОБА_1

його представника - адвоката Мартинюка Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7708/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», про стягнення з відповідача в його користь 90 677,91 грн. 19 коп. невиплачених коштів при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 09 липня 2015 року між ним та АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» був укладений строковий договір про виконання посадових обов`язків члена правління цього товариства. Строк його дії пролонгувався відповідними додатковими угодами про внесення змін від 16 липня 2018 року і від 14 грудня 2018 року.

До договору від 09 липня 2015 року позивача прийнято на посаду першого заступника голови правління - директора з питань економіки та управління та 14 березня 2019 року його звільнено з вищевказаної посади у зв`язку з виходом на пенсію та на підставі наказу від 12 березня 2019 року №22. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2019 р. у справі № 607/14503/19, задоволено його позов та стягнуто із АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на суму 442 139 грн. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.11.2020 р. у даній справі зменшено розмір суми, яка підлягає до стягнення до 310 529,22 грн., у зв`язку із безпідставністю вимог позивача в частині стягнення надбавок за роботу з державною таємницею та за особливі досягнення. При нарахуванні заробітної плати за березень 2019 року, підприємством безпідставно зменшено нарахування окладу позивача на суму 24 039,28 грн.

Питання щодо зменшення нарахування окладу не було предметом розгляду у справі № 607/14503/19. Вважає, що йому протиправно зменшено та не виплачено нараховану суму окладу за березень 2019 року, оскільки жодних обставин, передбачених ст. 127 КЗпП України не існувало. Заробітна плата нараховувалася відповідно до укладеного 9 липня 2015 року наглядовою радою товариства строкового договору про виконання посадових обов`язків члена правління. Йому підприємством в березні 2019 року нарахована матеріальна допомога в сумі 51 816,65 грн. Виходячи із нарахованої зарплати за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 року його середньомісячна зарплата складає 20 891,46 грн., відповідно сума матеріальної допомоги повинна становити 104 457, 30 грн. Вважає, що відповідачем не у повному обсязі виплачено передбачену строковим договором від 09.07.2015 р. суму матеріальної допомоги, яка складає 52 640,65 грн. (104 457,30 - 51 816,65). Крім того, відповідно до судових рішень у справі № 607/14503/20, із АТ «ТРЗ «Оріон» на його користь стягнено 310 529,22 грн. невиплаченої заробітної плати. Вказану суму відповідач сплатив на рахунок позивача 19 лютого 2021 року. Тому у даному випадку підлягають компенсації втрачені грошові доходи у зв`язку із порушенням терміну виплати заробітної плати. Виходячи з наведених даних вважає, що відповідач повинен сплатити йому 112 643,36 грн. , з яких : 24 039,28 грн. - сума зменшення окладу в березні 2019 року, 52 640,65 грн. - сума матеріальної допомоги, 35 963, 43 грн. - сума компенсації, в тому числі податки в сумі 21,965, 45 грн. (ПДФО - 20 275, 80 грн., ВЗ - 1 689,65 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" про стягнення невиплаченої, але нарахованої заробітної плати задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» в користь ОСОБА_1 невиплачені йому суми при звільненні у розмірі 61 727 (шістдесят одну тисячу сімсот двадцять сім) грн. 35 коп.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» в користь ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строку її виплати у розмірі 28 950 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 56 коп.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ "Тернопільський радіозавод "Оріон" подав апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року, в якій, посилається на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що саме неналежне виконання посадових обов`язків першого заступника голови правління - директора з питань економіки та управління ОСОБА_1 призвело до тяжкого фінансового стану підприємства. Збитки за 2018 р. становили 9.8 млн. грн., збитковість становила більше 40%, план виробництва виконаний на 15%, тому виплата компенсації не підлягає виплаті.

Заборгованість з виплати заробітної плати станом на 01 березня 2019 року (на момент передачі повноважень ОСОБА_1 ) становила 9,6 млн.грн, що становить річний фонд заробітної плати підприємства.

Наглядова рада АТ «ТРЗ «Оріон» у 2018 році неодноразово звертала увагу правлінню на невиконання показників фінансового плану товариства, на незадовільний фінансовий стан підприємства, невиконання основних напрямків діяльності товариства, невжиття всіх можливих заходів щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства та до бюджету.

Просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові.

Відзив у визначений судом термін не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та те, що предметом розгляду є трудовий спір з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 90677,91 грн., розгляд справи повинен був проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Однак, з урахуванням обставин справи, розгляд справи, у відповідності до вимог ч.3 ст.369 ЦПК України, призначено до розгляду із повідомленням (викликом) учасників справи.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Кучмій Я.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мартинюк Т.Б. проти апеляційної скарги заперечили, просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, мотивуючи, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Тернопільський радіозавод «Оріон» в особі голови наглядової ради та членом правління ОСОБА_1 укладено строковий договір про виконання посадових обов`язків члена правління ПАТ «ТРЗ «Оріон», згідно якого працівник приймається на роботу в ПАТ «ТРЗ «Оріон» на посаду першого заступника голови правління директора з питань економіки та управління.

Строк дії договору пролонговувався відповідними додатковими угодами про внесення змін від 16 липня 2018 року та від 14 грудня 2018 року.

Перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується його записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

14 березня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади першого заступника голови правління - директора з питань економіки та управління, у зв`язку з виходом на пенсію та на підставі наказу від 12 березня 2019 року №22.

Згідно із пунктом 10 зазначеного строкового договору, працівнику виплачується заробітна плата у розмірі 0,95% посадового окладу голови правління з врахуванням фактично відпрацьованого часу на підставі діючого в товаристві «Положення про оплату праці членів наглядової ради, правління, ревізійної комісії та корпоративного секретаря ПАТ «ТРЗ «Оріон» (посадових осіб товариства) затвердженого наглядовою радою товариства (протокол від 27 липня 2006 року №7).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року у справі № 607/14503/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення невиплаченої, але нарахованої заробітної плати позов задоволено частково, стягнуто із відповідача на користь позивача заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 442 139 грн.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.11.2020 року зазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто із АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 310 529,22 грн.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення із відповідача 24039.28 грн. зменшення окладу та 52640,65 грн. матеріальної допомоги при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати за березень 2019 року було безпідставно зменшено оклад позивача у сумі 24039.28 грн., що підтверджується розрахунком заробітку позивача та встановлено постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.11.2020 року; а також, що умовами строкового трудового договору було передбачено обов`язок роботодавця при досягненні пенсійного віку та виході на пенсію, виплатити працівнику матеріальну допомога в розмірі п`яти середніх зарплат з розрахунку за останні три місяці, який відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж це було передбачено умовами укладеного трудового договору. Стягуючи із відповідача на користь ОСОБА_1 35963,43 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 310529,22 грн. згідно із постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.11.2020 року, суд з виходив з того, що відповідач порушив строки виплати та фактично виплатив її позивачу 19 лютого 2021 року.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати складають:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди».

У колективному договорі можуть встановлюватись форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.

Статтею 29 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

Висновок суду, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачу при звільненні 61727,35 грн (зменшення окладу та матеріальної допомоги) і що дані обставини встановлені постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.11.2020 року, ухваленою за результатами розгляду справи № 607/14503/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення невиплаченої, але нарахованої заробітної плати не відповідають дійсності.

Так, під час розгляду справи № 607/14503/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» апеляційним судом встановлено, що предметом позову по даній справі є стягнення коштів, належних працівникові при звільненні з роботи. Суд при вирішенні справи детально вивчав та давав правову оцінку оплаті плати позивача та належних йому при звільненні сум, беручи за основу розрахункові листки по заробітній платі ОСОБА_1 за період з січня 2018 рік по березень 2019 року включно, подані сторонами. Апеляційний суд у вказаній постанові зазначив, що "... в підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач посилається на розрахункові листки за 2018 та 2019 р.р., з яких вбачається, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата складалась із посадового окладу, надбавки за високі досягнення в праці, доплати за секретність, доплати за вислугу років та інших виплат (відпускні, матеріальна допомога, компенсація за невчасно виплачену заробітну плату, тощо).

Проаналізувавши дані, які містяться у вказаних розрахункових листках, судом встановлено, що... в березні 2019 року позивачу нараховано 149185,08 грн., а саме:

2850 грн. - оклад;

174471,99 грн. - інші нарахування (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога).

Також в березні 2019 року на 24039,28 грн. зменшено нарахування окладу та на 4097,63 грн. зменшено нарахування надбавки за роботу з державною таємницею.

... З врахуванням Примітки до п.2.2 Положення «Про оплату праці посадових осіб та корпоративного секретаря ПАТ «ТРЗ «Оріон», затвердженого Протоколом № 19 засідання правління ПАТ «ТРЗ «Оріон» від 23 червня 2015 року, можна дійти висновку, що посадовий оклад голови правління товариства встановлюється у розмірі 5 середніх заробітних плат працівників товариства за попередній місяць в еквіваленті повної зайнятості.

Таким чином, формула розрахунку заробітної плати (окладу) ОСОБА_1 виглядає наступним чином:

Середня заробітна плата по підприємству (в еквіваленті повної зайнятості) х 5 х 0,95= оклад.

Оклад / кількість робочих годин місяця = годинна зарплата.

Годинна зарплата х кількість відпрацьованих робочих годин = заробітна плата за місяць.

На час проведення ОСОБА_1 нарахувань посадового окладу за січень 2018 - березень 2019 року застосовувались вказані вище Строковий договір та Положення…

Колегія суддів зазначає, що посадовий оклад позивачу нараховувався з врахуванням фактично відпрацьованого часу, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунковими листками, з яких вбачається, що нарахування заробітної плати здійснено лише за фактично відпрацьований час.

Зокрема, в січні 2018 року був 21 робочий день, з яких позивачем відпрацьовано 8 днів (64 години) і з яких останньому нараховано заробітну плату ( а.с.15 т.1).

В аналогічний спосіб здійснені нарахування за весь період затримки розрахунку.

Щодо інших виплат (відпускні, матеріальна допомога, компенсація за невчасно виплачену заробітну плату, тощо), колегія суддів виходить з наступного.

Суд дійшов висновку про правильність визначення посадового окладу ОСОБА_1 згідно розрахункових листів, що, в свою чергу, свідчить про правильність нарахування інших виплат, які пов`язані із розміром посадового окладу (відпускні, матеріальна допомога, компенсація за невчасно виплачену заробітну плату, тощо).» Саме такі обставини були встановлені апеляційним судом у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 607/14503/19.

Вказана постанова набрала законної сили.

Ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» та касаційною скаргою представника на постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати відмовлено (провадження № 61-19426 ск 20).

У березні 2021 року від представника ОСОБА_1 - Мартинюка Т.Б. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про виправлення арифметичної помилки у постанові суду апеляційної інстанції, так як розраховуючи суму, яка підлягає стягненню, апеляційний суд допустив помилку, а саме, зменшивши суму заробітної плати, не зменшив пропорційно суму утриманих податків та зборів.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у задоволенні вказаної заяви про виправлення арифметичної помилки у постанові Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Мартинюка Т.Б. на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення невиплаченої, але нарахованої заробітної плати відмовлено. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 269 ЦПК України, для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - Мартинюка Т.Б. про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні, оскільки доводи заявника фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням щодо порядку розрахунку заробітної плати та є вимогою про зміну його змісту, а не про виправлення арифметичної помилки, що не передбачено нормами ЦПК України.

Тобто, обставини правильності як нарахування пропорційно відпрацьованому часу так і виплати заробітку позивача - окладу, відпускних, матеріальної допомоги, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, тощо за спірний період з січня 2018 року по березень 2019 року перевірялись судами у повному об`ємі при розгляді справи № 607/14503/19.

Отже, доводи позивача з якими помилково погодився суд першої інстанції, що апеляційним судом у постанові від 25 листопада 2020 року встановлено обставини безпідставності зменшення на 24039,28 грн. окладу позивача та недоплату 52640,65 грн. матеріальної допомоги не заслуговують на увагу та є особистим трактуванням позивача вказаного судового рішення. Що також спростовується розрахунковими відомостями заробітку позивача за спірний період із січня 2018 року по березень 2019 року (т.1 а.с.15-17-зворот), які були предметом вивчення суду та дослідження у справі № 607/14503/19 із наданням відповідної правової оцінки, а також ці ж відомості заробітку позивача (а.с.20-21) послугували підставою для звернення до суду позивача із даним позовом. В силу вимог ч.4 ст.84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов безпідставного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" в частині стягнення невиплачених сум при звільненні у розмірі 61 727 грн. 35 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи вимогу про стягнення компенсації втрати заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив строки її виплати.

Однак, з таким висновком суду також погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Під доходом у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Аналогічні положення щодо здійснення індексації грошових доходів, які не мають разового характеру також містяться і в ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

З наведеного слідує, що обов`язок нарахування індексації грошових доходів населення та компенсації громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати покладено на роботодавця під час нарахування заробітної плати, яка є щомісячним платежем.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, при вирішенні вимог щодо стягнення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно із вимогами ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» слід з`ясовувати всі обставини порушення виплати заробітку, в тому числі й питання щодо вини власника або уповноваженого ним органу (особи) підприємства, установи і організації у порушенні встановлених строків виплати заробітку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач працював у відповідача на посаді першого заступника голови правління - директора з питань економіки та управління. Відповідач посилається на ті обставини, що саме неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 призвело до тяжкого фінансового стану підприємства. Збитки за 2018 р. становили 9.8 млн. грн., збитковість становила більше 40%, план виробництва виконаний на 15%, тому виплата компенсації не підлягає виплаті.

Заборгованість з виплати заробітної плати станом на 01 березня 2019 року (на момент передачі повноважень ОСОБА_1 ) становила 9,6 млн.грн., що становить річний фонд заробітної плати підприємства.

Наглядова рада АТ «ТРЗ «Оріон» у 2018 році неодноразово звертала увагу правлінню на невиконання показників фінансового плану товариства, на незадовільний фінансовий стан підприємства, невиконання основних напрямків діяльності товариства, невжиття всіх можливих заходів щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства та до бюджету.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.10.2018 року відбувся аукціон з продажу державного пакету акцій АТ «ТРЗ «Оріон» (96,129% статутного капіталу), переможцем якого визнано ТОВ "Самбірський радіозавод "Сигнал".

09.11.2018 року між Регіональним відділенням ФДМ України по Тернопільській області та ТОВ "Самбірський радіозавод "Сигнал" було укладено Договір №01-П купівлі-продажу пакета акцій. Відповідно до п.5.5 Договору ТОВ "Самбірський радіозавод "Сигнал" зобов`язалось протягом п`яти років після набуття права власності на пакет акцій виконати умови угогди, зокрема, погасити борги із виплати заробітної плати та перед бюджетом, що були наявні на момент укладення даного договору.

На момент призначення нового керівництва АТ «ТРЗ «Оріон» діяльність в товаристві була збитковою, робота підприємства була практично зупинена. Збитки за 2018 рік становили 9,8 млн. грн, заборгованість по заробітній платі становила 9,6 млн.грн. , заборгованість по платежах до бюджету - 5,3 млн.грн. Що характеризує як негативну діяльність позивача ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови правління АТ «ТРЗ «Оріон» - директора з питань економіки та управління до повноважень якого безпосередньо були віднесені питання забезпечення прибуткової діяльності підприємства відповідно до вимог Строкового договору на виконання посадових обов`язків члена правління АТ «ТРЗ «Оріон» від 09 липня 2015 року.

Відповідно до даних банківської картки АТ «Ощадбанк», належної позивачу, 19 лютого 2021 року було сплачено на рахунок ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 310529,22 грн. згідно з постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року заяву представника АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» задоволено. Відстрочено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року до 23 квітня 2021 року. При заявленні клопотання про відстрочення виконання судового рішення АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» посилався на негативний фінансовий стан боржника, прямо спричинений неналежним виконанням обов`язків ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови правління АТ «ТРЗ «Оріон» - директора з питань економіки та управління. Суд, беручи до уваги фінансовий стан боржника, ту обставину, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували про навмисне ухилення АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» від виконання рішення суду, дійшов переконання про відстрочення виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи позивач заявив позов про компенсацію невиплаченої заробітної плати із підстав, передбачених ст.116 КзпП України та ст. 34 Закону України «Про оплату праці». При цьому подав розрахунок, з яким погодився суд першої інстанції, за яким сума нарахованої компенсації ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням відповідачем строку виплати заробітної плати, стягнутої відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у сумі 310529,22 грн. складає 35963,43 грн. за період з січня 2018 року по січень 2021 року, яку відповідач повинен був виплатити, вирахувавши із якої суму ПДФО та військового збору та яка буде складати до виплати позивачу 28950,56 грн.

Суд суд першої інстанції, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, не врахував, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, базова величина розрахунку повинна становити чистий дохід, після утримання податків і обов`язкових платежів.

Апеляційний суд вважає, що розрахунок позивача компенсації втрати частини грошових доходів є помилковим, позаяк відсутні дані щодо його обчислення з передбаченої в установленому порядку базової величини.

Разом з тим, апеляційний суд не є суб`єктом вирахування обов`язкових платежів та податків із заробітної плати.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосування норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у заявлених позовних вимогах.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого АТ "Тернопільський радіозавод "Оріон" в апеляційному суді судового збору 1362 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.274, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" задовольнити .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Тернопільський радіозавод "Оріон" про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, відмовити.

Судові витрати у вигляді сплаченого АТ "Тернопільський радіозавод "Оріон" в апеляційному суді судового збору 1362 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Міщій О.Я.