Справа № 369/7285/21
Провадження № 2/369/1383/22
01.02.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Штанько В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що 31 жовтня 2003 року її дочка ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .. Шлюб був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1705. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 14.01.2008 року шлюб між її дочкою і відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Її дочка ОСОБА_3 не подавала до суду позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, так як він побив її і погрожував їй, вона його боялась. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 без поважних на те підстав залишив свого сина, ніяк не піклувався про нього, не допомагав матеріально, не цікавився його життям і здоров`ям. Син навіть не знає свого батька. Відповідач жодного разу не зателефонував своєму синові, ні разу не поздоровив його з днем народження. Вона навіть не знає, де на даний час проживає відповідач, на контакти він не виходив. Вона два рази в серпні 2020 року і в лютому 2021 році зверталась із заявами до Вишневського відділу поліції з проханням провести розшук відповідача, але відповіді не отримала. ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочка ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З цього часу вона опікується внуком одна. Її онук ОСОБА_5 з 19 червня 2007 року проживає і зареєстрований з нею в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Вишневої міської ради № 2555 від 14 березня 2019 року та актом, складеним депутатом Вишневої міської ради від 21 травня 2021 року.

В 2019 році ОСОБА_5 закінчив Вишневську загальноосвітню школу № 3 і в даний час навчається в Вищому професійному училищі № 33 м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про здобуття середньої освіти НОМЕР_4 і довідкою ВПУ № 33 за №172 від 13.05.2021 року. Дитина нормально розвинута. Позивачка піклується про дитину, вирішує всі питання відносно виховання, навчання, харчування і матеріального забезпечення онука, що підтверджується характеристикою з Вищого професійного училища № 33 від 12.05.2021 року, актом депутата Вишневої міської ради від 21.05.2021 року.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не спілкується з ним зовсім, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, Вона навіть не знає де проживає відповідач, він жодного разу після розірвання шлюбу з дочкою не зателефонував синові.

Також позивачка зазначала, що відповідач не забезпечує сина харчуванням, медичним доглядом, лікуванням неповнолітнього сина, коли він хворіє, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

Позивачка вважала, що ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше як 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 121, 150, 155, 164, 165, 180, 28, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, просила: Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Неповнолітню дитину передати ОСОБА_1 до вирішення службою у справах дітей питання щодо встановлення опіки над нею; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року судом залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Службу у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача, позов підтримала і просила його задовольнити, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином, суду надана заява про розгляд справи у її відсутності.

Оскільки відповідач у справі неодноразово повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, а позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як зазначала позивачка у справі ОСОБА_1 , 31 жовтня 2003 року її дочка ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .. Шлюб був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1705. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 14.01.2008 року шлюб між її дочкою і відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Її дочка ОСОБА_3 не подавала до суду позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, так як він побив її і погрожував їй, вона його боялась. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 без поважних на те підстав залишив свого сина, ніяк не піклувався про нього, не допомагав матеріально, не цікавився його життям і здоров`ям. Син навіть не знає свого батька. Відповідач жодного разу не зателефонував своєму синові, ні разу не поздоровив його з днем народження. Вона навіть не знає, де на даний час проживає відповідач, на контакти він не виходив. Вона два рази в серпні 2020 року і в лютому 2021 році зверталась із заявами до Вишневського відділу поліції з проханням провести розшук відповідача. Але відповіді не отримала. ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочка ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З цього часу вона опікується внуком одна. Її онук ОСОБА_5 з 19 червня 2007 року проживає і зареєстрований з нею в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Вишневої міської ради № 2555 від 14 березня 2019 року та актом, складеним депутатом Вишневої міської ради від 21 травня 2021 року. В 2019 році ОСОБА_5 закінчив Вишневську загальноосвітню школу № 3 і в даний час навчається в Вищому професійному училищі № 33 м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про здобуття середньої освіти НОМЕР_4 і довідкою ВПУ № 33 за №172 від 13.05.2021 року. Дитина нормально розвинута. Позивачка піклується про дитину, вирішує всі питання відносно виховання, навчання, харчування і матеріального забезпечення онука, що підтверджується характеристикою з Вищого професійного училища № 33 від 12.05.2021 року, актом депутата Вишневої міської ради від 21.05.2021 року. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не спілкується з ним зовсім, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, Вона навіть не знає де проживає відповідач, він жодного разу після розірвання шлюбу з дочкою не зателефонував синові.

Також позивачка зазначала, що відповідач не забезпечує сина харчуванням, медичним доглядом, лікуванням неповнолітнього сина, коли він хворіє, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Позивачка вважала, що ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше як 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 і письмових доказів, звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка посилається на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов`язків виховувати та утримувати свою дитину не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на її виконання.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.08.2021 року № 165, Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради рекомендує органу опіки та піклування вважати за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Наказу Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 21 грудня 2021 року № 58 вказано: 1. Тимчасово влаштувати неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю баби ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; 2. Службі у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району вжити вичерпних заходів щодо набуття дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини , позбавленої батьківського піклування.

Відповідач ОСОБА_2 не надав жодного доказу або ж своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дитини, навпаки, ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 , у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача до суду також свідчить про його байдужість до долі дитини.

З огляду на наведене, судом було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись вихованням останньої.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За таких обставин, враховуючи, що наразі питання опіки над дитиною не вирішено, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 280, 280, 281, 430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до вирішення питання органом опіки та піклування щодо встановлення опіки над дитиною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн..

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області,: адреса місця знаходження: 08293, м. Буча, вул. Інституцька, 22.

Суддя Ковальчук Л.М.