Ухвала

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 347/2223/17

провадження № 61-3073ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати житловий будинок

з господарськими будівлями та спорудами на

АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила збільшити належну їй частку майна до 2/3 вартості, що в грошовому еквіваленті складає 270 000,00 грн, та виділити їй автомобіль «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, орієнтовною вартістю 234 000,00 грн і стягнути на її користь різницю (компенсацію), що

в грошовому виразі становить 36 000,00 грн; ОСОБА_2 виділити автомобіль «Volkswagen Transporter Т4», 2001 року випуску, орієнтовною вартістю 180 000,00 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частини вказаного будинковолодіння.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 402,28 грн

у рахунок вартості 1/2 частини транспортних засобів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 03 грудня 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 509,50 грн

у рахунок вартості 1/2 частини транспортного засобу «Volkswagen Transporter Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні решти вимог зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 03 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (спірного житлового будинку) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (транспортних засобів) залишено без змін.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 26 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, позов у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (спірного житлового будинку) задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

26 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року (надійшла до суду 05 квітня 2022), у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 984,00 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору

у встановленому розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у 2017 році та заявляв позовну вимогу майнового характеру, а саме визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640,00 грн; 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 8 000,00 грн).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (відсутнє визначення вартості об`єкту нерухомого майна), тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна або інші належні докази).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць