ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Чернівці

Справа № 2-3418/2008

Провадження №22-ц/822/337/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар - Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2022 року, головуючий у І-й інстанції - Літвінова О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про поворот виконання судового рішення.

Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 листопада 2008 року у цивільній справі №2-3418/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 грн у повернення боргу за договором позики, судові витрати у розмірі 1 500 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зазначав, що вказане рішення було виконано шляхом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що підтверджується Актом від 25 березня 2016 року, затвердженим заступником начальника відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Самокіщуком М.Ю., який виданий при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3418, виданого 30 вересня 2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості на суму 151 530 грн.

Відповідно до Акту про передачу майна стягувачу була передана у власність будівля котельні та земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

Також вказував на те, що 06 травня 2021 року постановою Чернівецького апеляційного суду рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року скасовано та прийнято нове рішення, яке може призвести до подвійного стягнення боргу з ОСОБА_2 ,про стягнення з останнього 150 000 грн.

Просив суд у порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року у справі № 2-3418/2008 зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 майно, а саме: будівлю котельні за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0701 га з кадастровим номером 732210100:01:044:0645.

У порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року стягнути з Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ на користь ОСОБА_2 виконавчий збір у сумі 15 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення відмовлено.

На зазначену ухвалу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, винести постанову, якою задовольнити заяву про поворот виконання.

Посилається на те, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, при цьому суд неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що виконанням рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яке в подальшому було скасовано апеляційною інстанцією, як незаконне, порушено права заявника, як сторони в справі, оскільки на підставі по суті незаконного рішення стягнуто на користь ОСОБА_1 майно заявника, а тому порушені права необхідно поновити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду - без змін.

Посилається на те, що у спростування твердження того, що рішення апеляційного суду від 06 травня 2021 року може призвести до подвійного стягнення боргу з ОСОБА_2 у сумі 150 000 грн, на що посилається апелянт, слід зазначити, що стягнення боргу відповідно до рішення Шевченківського районного суду від 05 листопада 2008 року відбулось за результатами виконавчого провадження і про це йшлося у постанові від 06 травня 2021 року і про будь-яке інше стягнення у цій постанові не йдеться. Крім цього, за рішенням апеляційного суду від 06 травня 2021 року не видавався виконавчий лист, а тому є неможливим подвійне стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що інститут повороту виконання рішення суду насамперед необхідний та регулює відносини, у разі якщо в інший спосіб не можливо повернути в попередній стан правовідносини, які були вирішені скасованим судовим рішенням. Заява відповідача про поворот виконання рішення та матеріали справи також не містять будь-яких доказів чи відомостей, які подавалися позивачем і в подальшому були визнані завідомо неправдивими чи підробленими.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 листопада 2008 року у цивільній справі № 2-3418/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 грн, судові витрати по справі - 1 500 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення було виконано шляхом передачі майна стягувачу, що підтверджується Актом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 25 березня 2016 року, затвердженим заступником начальника відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції, який виданий при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3418, виданого 30 вересня 2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості на суму 151 530 грн. Відповідно до вищевказаного Акту стягувачу була передана у власність будівля котельні та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року у справі № 2- 3418/2008 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року скасовано та прийнято нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики у розмірі 150 000 грн.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частиною 5 статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Згідно з частиною 9 статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді ( ч. 10 ст. 444 ЦПК України)

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Як зазначив Конституційний Суд у рішенні від 2 листопада 2011 у справі №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Поворот виконання пов`язаний із цілим рядом юридичних фактів: скасування раніше ухваленого і виконаного рішення, яке набрало законної сили; набранням новим судовим рішенням законної сили (рішенням про повну або часткову відмову у задоволенні позову, ухвалою про залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі); вказівка на поворот виконання у новому судовому рішенні.

Замість скасованого рішення приймається нове, яке за своїм змістом протилежне первісному, у зв`язку з чим боржник має право вимагати відновлення первісного положення і повернення йому того, що було передано стягувачеві. Це є реакцією на ситуацію щодо захисту порушеного, оспореного чи невизнаного права.

З вищезазначеного суд робить висновок, що інститут повороту виконання рішення суду насамперед необхідний та регулює відносини, у разі якщо в інший спосіб неможливо повернути в попередній стан правовідносини, які були вирішені скасованим судовим рішенням.

Ураховуючи наведене, а також положення статей 444-446 ЦПК України, поворот виконання рішення необхідно розглядати як повернення (виконання) особою, на користь якої відбулось виконання у подальшому скасованого (зміненого) рішення, всього, що було на її користь виконано, тій особі, якою було здійснено таке виконання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року у справі № 2- 3418/2008 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року скасовано як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Апеляційним судом ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у тому ж розмірі - 150 000 грн, тобто це рішення не є протилежним первісному.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що виконанням рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року про стягнення боргу порушено права ОСОБА_2 , оскільки після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції позивач не повинен повернути відповідачу стягнуті кошти.

Отже, доводи апелянта про те, що передачею на користь стягувача на виконання рішення суду у власність майна ОСОБА_2 - будівлі котельні та земельної ділянки, порушено його права, є безпідставними.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного законодавства України та правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ Гірвісаарі проти Фінляндії , п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 квітня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк