Дата документу 14.04.2022 Справа № 337/1946/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/1946/21

Провадження №22-ц/807/1013/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року в складі судді Котляра А.М. в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 07 травня 2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в процесі користування кредитною карткою змінювався.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач стверджує, що в редакції умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019, а саме у п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредитну, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦПК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд».

Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, позивач вважає договором приєднання та зазначає, що відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, тобто, в розумінні ч.2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме, надало Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 21.03.2021 року виникла заборгованість у розмірі 20822,60 грн., яка складається з: 16939,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3882,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ураховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.05.2010 в розмірі 20822,60 грн. а також судові витрати в розмірі 2270 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач підписавши анкету-заяву від 07.05.2010 року своїм підписом висловила згоду, щодо того, що така заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Такі Умови та Правила є загальнодоступними, а позивач надав копію погоджених правил до матеріалів справи. Відповідачем особисто підписані Умови кредитування наявні у справі, а в подальшому було проведено активацію картки, користування нею, погашення заборгованості, що свідчить про укладання кредитного договору.

Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватись кредитними коштами. Суми, на стягненні яких наполягає позивач належним чином підтверджені та обґрунтовані.

Згідно розрахунку заборгованості (графа «Витрати клієнтом кредитних коштів») вбачається, що суми використані відповідачем ( загальна сума витрат), складає значно більше ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Як зазначив позивач у випадку якщо між сторонами не погоджена конкретна відсоткова ставка із відповідача повинні стягуватись відсотки на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач вважає, що відсутність підпису на Умовах та Правилах не свідчать про те, що відповідач не була ознайомлена з ними, а використовуючи картку - погоджувалась з такими умовами і відповідно - платежами.

Відповідачем до апеляційного суду було надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого ОСОБА_1 зазначала про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутності підстав для її задоволення.

Відповідач вказала, що не ознайомлювалась із договором про надання банківських послуг до його укладання, документи надані позивачем на підтвердження укладення кредитного договору не визнаються нею. Подана на підтвердження виникнення кредитних правовідносин анкета-заява не містить істотних умов договору та не містить інформації відносно якої платіжної картки відповідач могла би приєднатись до Умов та Правил.

Відповідач вважає, що розрахунки відповідача не підтверджують позовні вимоги та містять неточності, які не узгоджуються між собою. Розмір тіла кредиту, які позивач просить стягнути перевищує розмір кредитного ліміту встановленого на карту, що дорівнював 11800 грн. ОСОБА_1 також зазначала, що неправомірними є дії установи Банку, щодо односторонньої зміни розміру відсотків за кредитом, а також щодо нарахування таких відсотків поза строками кредитування.

Також відповідач зазначала, що позивачем не було надано оригінал анкети-заяви про витребування якого разом з іншими документами клопотала ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у зв`язку з ненаданням на ухвалу суду оригіналу витребуваних матеріалів, зокрема анкети-заяви від 07.05.2010, матеріали справи не підтверджують доводи позивача, про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки.

Також суд погодився із доводами відповідача, щодо внесення нею коштів на погашення заборгованості по картці на суму, що перевищує наданий позивачем кредитний ліміт у 11800 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.05.2010 АТ КБ «ПриватБанк» відкрило відповідачу ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , зі строком дії картки до січня 2014 року. В подальшому, відповідачу ОСОБА_1 видавались ще чотири картки, що підтверджено довідкою (а.с. 14).

Як вбачається із виписки по рахункам клієнта ОСОБА_1 , остання користувалась наданими АТ КБ «ПриватБанк» картками, знімала кошти, розраховувалась картками в магазинах та аптеках, вносила пошти на погашення заборгованості за картками (а.с.50-57)

Колегія суддів приймає в якості доказу надані позивачем банківські виписки з рахунків позичальника, оскільки останні є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій ( Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц).

На підтвердження факту укладення між ОСОБА_1 та позивачем кредитного договору та видання саме «кредитної» картки, АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду першої інстанції копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої вказано, що відповідач погодилась на те, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк також додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування у позивача оригіналу «анкети-заяви» із власним підписом, для подальшого призначення і проведення графологічної експертизи підпису виконаного на такій заяві.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» оригінали зокрема анкети-заяви від 07.05.2010.

Ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» виконана не була.

АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги також не долучив оригінал анкети-заяви від 07.05.2010, хоча за змістом апеляційної скарги посилався на укладення кредитного договору між сторонами саме шляхом її підписання.

Відповідно до положень ч. 1,2,6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 84 ЦПК України також передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на те, що позивач так і не виконав ухвалу суду першої інстанції, щодо надання оригіналу письмового доказу, а також не долучив такий доказ до апеляційної скарги і не обґрунтував причини його ненадання, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо недоведеності факту підписання анкети-заяви і як наслідок - укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем ОСОБА_1 саме кредитної картки типу «Універсальна».

Ураховуючи недоведеність факту отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна», правильним є висновок суду першої інстанції про те, що підписання ОСОБА_1 довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не є належним доказом погодження між сторонами умов кредитного договору і отримання відповідачем саме такого типу картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 на яку правомірно посилався суд першої інстанції при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 07 травня 2010 року, посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи станом на 07.05.2010 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, плати за обслуговування картки, неустойки у розмірі зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив тип укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору, долучені до матеріалів справи умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» не можуть вважатись складовою укладеного між сторонами договору, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було долучено до позовної заяви чи апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо узгодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитом, порядку їх нарахування чи сплати.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати, відсотків за користування кредитними коштами чи інших платежів, зокрема, неустойки (штрафів).

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Апеляційний суд, дослідивши виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності заборгованості за тілом кредиту, оскільки сума, внесена відповідачем на погашення заборгованості, перевищує суму витрачених відповідачем коштів.

Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банком нараховувались та з карткового рахунку автоматично списувались відсотки за користування коштами, сплата та розмір яких не була погоджена сторонами, а також відраховувалась щомісячна плата за обслуговування картки.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що із рахунку заборгованості (графа «Витрати клієнтом кредитних коштів») вбачається, що суми використані відповідачем, (загальна сума витрат) перевищує суму встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові № 755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.

Як вбачається із банківської виписки по рахункам ОСОБА_1 станом на 07.04.2016 відповідач не мала заборгованості по картковому рахунку.

За період з 07.04.2016 по 01.01.2021 відповідачем було витрачено коштів із картки 44824,08 грн., при цьому на погашення такої заборгованості ОСОБА_1 внесла 47311,96 грн.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви на підставі повно та об`єктивно досліджених доказів, з наведенням розрахунку з якого він виходив, ухвалюючи рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суми, що сплачувались позичальником на погашення заборгованості за кредитом, направлялись позивачем на оплату відсотків за використання кредитного ліміту та погашення комісій за обслуговування.

Таким чином, наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16939,74 грн. не підтверджується матеріалами справи.

В цьому випадку відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд повинен розрахувати відсотки за користування кредитом у розмірі, що відповідає обліковій ставці НБУ, є безпідставними, оскільки позивач не пред`являв таких вимог та не надавав в обґрунтування позову відповідних розрахунків, що могли би бути перевірені судом.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

І.В. Кочеткова