У х в а л а

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 202/1824/20-ц

провадження № 61-2682 ск 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Наталія Ярославівна, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, у якій просила: скасувати постанови державного виконавця № 60980779: від 21 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, від 25 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 26 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; визнати протиправними дії державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо винесення постанов

від 21 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, від 26 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 27 лютого 2020 року про виправлення помилки,

від 25 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; зобов`язати державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження

з підстав закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення та повернути виконавчий лист № 202/1604/14-ц від 25 квітня

2016 року; застосувати наслідки закінчення виконавчого провадження, виключивши відомості про скаржника Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня

2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

18 лютого 2022 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (передано 21 лютого 2022 року), у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нову постанову про задоволення її скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається,

що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб,

що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються

у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині п`ятій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

У пунктах 5, 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Із матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року у справі № 202/1604/14-ц

у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»,

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня

2016 року вищезазначене заочне рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2005 року станом на 17 жовтня 2013 року у сумі 24 674,95 грн, із яких: 4 068,27 грн - заборгованість за кредитом,

15 665,66 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,

872,75 грн - заборгованість по комісії, 4 068,27 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Провадження у справі у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки закрито. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання вищевказаного рішення суду апеляційної інстанції, 25 квітня

року 2016 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 202/1604/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2005 року станом на

17 жовтня 2013 року у розмірі 24 674,95 грн та судових витрат у сумі 1 120,83 грн Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 31 березня 2017 року.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції через неповідомлення ОСОБА_1 про дату судового засідання, суд апеляційної інстанції, встановивши, що у зв`язку із пред`явленням виконавчого листа до виконання та поверненням стягувачу виконавчого листа, виданого 25 квітня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська (справа № 202/1604/14-ц), відбулося переривання строку пред`явлення його до виконання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 60980779 та скасування його постанови від 16 січня 2020 року. Перебіг нового строку розпочався 19 грудня 2017 року, останнім днем пред`явлення до виконання виконавчого листа від 25 квітня 2016 року є 19грудня 2020 року, тобто банк повторно звернувся з виконавчим документом до виконавчої служби для виконання судового рішення в межах трирічного строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що у ОСОБА_1 відсутні кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах, інше майно для покриття

у повному обсязі належних до стягнення сум, дійшли обґрунтованого висновку про те, що частина друга статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості звернення стягнення на заробітну плату, якщо сума не перевищує п`яти розмірів мінімальних розмірів заробітних плат,

у даному випадку не підлягає застосуванню.

Також Верховний Суд зазначає, що у частині першій статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Наведене дає підстави для висновку, що законом визначено як перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, так і граничні розміри відрахувань із тих виплат боржника, на які може бути звернено стягнення та, відповідно, накладено арешт виконавцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі

№ 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, які їх обґрунтовано спростувавта ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення

не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня

2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Наталія Ярославівна, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник