Справа № 133/1055/21
Провадження № 22-ц/801/431/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Рябчинський Олег Юрійович, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Пєтухової Н. О. в залі суду в місті Козятині Вінницької області,

у цивільній справі № 133/1055/21 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» про стягнення безпідставно отриманих (збережених) грошових коштів,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (далі СТОВ «Хлібороб») про стягнення безпідставно отриманих (збережених) грошових коштів, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 46 800,00 грн. безпідставно збережених за її рахунок грошових коштів у виді невиплаченої орендної плати за користування без укладення відповідного договору оренди в 2017-2019 роках щодо земельної частки (паю), розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0421093 від 05.02.1999.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка заповіла ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у землях, що перебувають у користуванні СТОВ «Хлібороб» с. Зозулинці, площею 3,46 в умовних кадастрових гектарах. У Козятинській державній нотаріальній конторі 02 липня 2004 року була заведена спадкова справа №617/2004 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відповідно до якої ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем за заповітом.

24 жовтня 2019 року державний нотаріус Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області Сизонюк Т. В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній документ, що посвідчує право власності на право на земельну частку (пай).

Позивач зазначає, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.12.2019 за нею визнано, в порядку спадкування за заповітом, право на земельну частку (пай), розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Зозулинецької сільської ради. Рішенням 35 сесії 7 скликання Зозулинецької сільської ради від 16.03.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення сільськогосподарського виробництва та передати у власність земельну ділянку, площею 3,1759 га, кадастровий номер :04:001:0188 на території Зозулинецької сільської ради.

10.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до СТОВ «Хлібороб» із заявою про виплату їй орендної плати за користування підприємством земельною часткою (паєм), однак відповіді не отримала. На адвокатський запит відповідач у листі вказав, що кошти за користування земельним паєм сплачені орендарем на казначейський рахунок орендодавця у повному обсязі.

Будь-яких доказів про внесення оплати за користування земельним паєм СТОВ «Хлібороб» на адвокатський запит не надав, позивачу також не відомо чи укладався СТОВ «Хлібороб» договір оренди земельного паю (частки) розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, а тому ОСОБА_1 вважає, що збереження у себе за її рахунок орендної плати за користування даним земельним паєм (часткою) є підставою для її стягнення в судовому порядку на її користь, в розмірі 46 800 грн. (15 600 х 3) за період з 2017 по 2019 роки. Розмір боргу СТОВ «Хлібороб» вона визначає виходячи з даних, що містяться в листі СТОВ «Хлібороб» від 14.10.2020, рішенні Зозулинецької сільської ради від 19.07.2019, та договору оренди землі від 01.08.2019.

Позивач також вказує, що доказів щодо державної реєстрації права оренди вищевказаної земельної частки (паю) за 2017-2019 роки вона не має.

Посилаючись на норми частини першої та другої статті 1212 ЦК України, позивач вважає, що у відповідача виникли кондиційні зобов`язання внаслідок неправомірного набуття (збереження) майна за її рахунок.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що оскільки позивачем не доведено, що на період 2017-2019 років у неї було право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1759 га, кадастровий номер :04:001:0188, на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, а тому у ОСОБА_1 відсутні підстави вимагати стягнення коштів з СТОВ «Хлібороб» за безпідставно збережені кошти у вигляді невиплаченої орендної плати за користування земельною часткою (паєм).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є хибними, оскільки звертаючись з позовом до суду позивач і не вказувала, що станом на 2017-2019 роки їй належало право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1759 га, що розташована на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Таке право на вказану земельну частку (пай) позивач набула в 2019 році як спадкоємець померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . А тому у неї виникло право вимагати від відповідача в межах строку позовної давності сплатити грошові кошти за користування в 2017-2019 роках земельною часткою (паєм), яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції безпідставно не застосував статтю 1212 ЦК України до вирішення справи по суті у даних правовідносинах, оскільки виходячи зі спірних відносин, які склались між позивачем та відповідачем, права позивача підлягають захисту з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що та обставина, що в 2019 році орендна плата відповідачем за користування земельною часткою (паєм), яка належала померлій ОСОБА_2 була сплачена на користь Зозулинецької сільської ради, не знімає обов`язку з СТОВ «Хлібороб» щодо сплати такої орендної плати на користь позивача, оскільки вона набула права на спадщину з моменту її відкриття, тобто з 2004 року, і лише в 2019 році така спадщина нею була оформлена відповідно до закону. Крім того, СТОВ «Хлібороб» не заявляв клопотання перед судом про заміну неналежної сторони (відповідача) належною стороною - Зозулинецькою сільською радою, а тому суд першої інстанції не залучив останню як співвідповідача до участі в цій справі.

Відповідачем СТОВ «Хлібороб» надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вище вимогам.

Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16.03.2020, 35 сесія 7 скликання, сільською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1759 га, кадастровий номер :04:001:0188, на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області та передати у власність ОСОБА_1 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вказану земельну ділянку (а.с.7).

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0188, площею 3,1759 га, інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.8).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0188, площею 3,1759 га, є ОСОБА_1 на підставі рішення 35 сесії 7 скликання, серія та номер б/н, виданий 16.03.2020 Зозулинецькою сільською радою Козятинського району (а.с.10). Дата, час державної реєстрації: 23.03.2020 08:28:13.

В довідці СТОВ «Хлібороб» №398-0 від 14.10.2020, виданій адвокату Рябчинському О. Ю. на його адвокатський запит від 06.10.2020, вказано, що СТОВ «Хлібороб» оплатно використовувало у період 01.08.2019 по 31.12.2019 земельну частку (пай), яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ВН №0421093, що розташована на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Підставою для використання став договір оренди землі б/н від 01.08.2019, укладений між Зозулинецькою сільською радою (орендодавець) та СТОВ «Хлібороб» (орендар) строком на 5 місяців. У 2020 році договір оренди землі із ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, СТОВ «Хлібороб» не укладало (а.с.11).

На адвокатський запит від 06.10.2020 у листі №399-0 від 14.10.2020 СТОВ «Хлібороб» повідомило наступне.

СТОВ «Хлібороб» звернулося до Зозулинецької сільської ради з клопотанням про передачу в оренду земельного паю, власником якого була померла ОСОБА_2 .

Зозулинецькою сільською радою було вирішено надати в оренду СТОВ «Хлібороб» нерозподілені та невитребувані паї на території сільської ради, включаючи земельний пай, що належав ОСОБА_2 , внаслідок чого було укладено договір оренди землі строком на 5 місяців.

Кошти за користування земельним паєм, сплачені орендарем на казначейський рахунок орендодавця у повному обсязі. Розмір щорічної орендної плати за 2020 рік, який СТОВ «Хлібороб» сплачує фізичним особам власникам землі з аналогічними показниками площі ділянок становить 8 330 грн. 14 коп.

Крім того, СТОВ «Хлібороб» вказало, що немає підстав для сплати ОСОБА_1 коштів за користування землею у період 2004-2020 роки. А рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.12.2019 за позовом ОСОБА_1 до Зозулинецької сільської ради про визнання права власності на земельний пай, до СТОВ «Хлібороб» не надходило ні для виконання, ні для ознайомлення (а.с.12).

Відповідно до заяви СТОВ «Хлібороб» №120-20 від 07.06.2019 до Зозулинецької сільської ради щодо надання в оренду нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних паїв на підставі ч. 4 ст. 37-1 ЗК України та укладання договорів оренди землі, СТОВ «Хлібороб» просить Зозулинецьку сільську раду прийняти рішення про надання СТОВ «Хлібороб» в оренду землю сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя, рілля (згідно переліку в Додатку №1), яка знаходиться за межами населеного пункту, на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, та які є нерозподіленими та невитребуваними земельними ділянками і земельними паями на строк до того моменту, як особи, котрі мають законне право на це, зареєструють свої права власності на землю у порядку, встановленому діючим законодавством та укладуть відповідні договори землі.

У додатку №1 до заяви міститься перелік земельних ділянок (паїв), що розташовані в адміністративно-територіальних межах Зозулинецької сільської ради та які передаються в оренду СТОВ «Хлібороб» як землекористувачу істотного масиву землі, у якому під №2 вказаний пайовик ОСОБА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 3,1758 (а.с.13).

Згідно з рішенням від 19.07.2019, 27 сесії 7 скликання, Зозулинецька сільська рада вирішила надати в оренду СТОВ «Хлібороб» нерозподілені, невитребувані та неуспадковані земельні ділянки (паї) кількістю 7 шт. терміном на 5 місяців 2019 року до 31.12.2019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серед яких міститься пай № НОМЕР_1 , площею 3,1758 га, що належить ОСОБА_2 . Встановлено орендну плату у розмірі 15 600,00 грн. за одну земельну ділянку (пай) (а.с.14).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/3094/19 від 13.12.2019 задоволено позов ОСОБА_1 до Зозулинецької сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, яка належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0421093 від 05.02.1999 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16).

З договору оренди землі від 01.08.2019 встановлено, що між Зозулинецькою сільською радою та СТОВ «Хлібороб» було укладено договір, згідно якого Зозулинецька сільська рада передала в оренду СТОВ «Хлібороб» нерозподілені, невитребувані та неуспадковані земельні ділянки (паї), серед яких пай № НОМЕР_1 , площею 3,1758, що належав ОСОБА_2 . Договір укладено строком на 5 місяців 2019 року (а.с.17-19).

Згідно з Актом передавання-приймання орендованої земельної ділянки від 01.08.2019, орендодавець Зозулинецька сільська рада передала пай ОСОБА_2 №513, площею 3,1758 га орендарю СТОВ «Хлібороб» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.20-21).

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за ОСОБА_1 не було зареєстровано в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), кадастровий номер :04:001:0188, існували правові підстави, щоб рішенням 27 сесії 7 скликання Зозулинецької сільської ради від 19.07.2019 за заявою СТОВ «Хлібороб» були надані в оренду нерозподілені, невитребувані та неуспадковані земельні ділянки (паї), серед яких земельна ділянка ОСОБА_2 , за №513, площею 3,1758 га, внаслідок чого між СТОВ «Хлібороб» та Зозулинецькою сільською радою укладено договір про оренду землі від 01.08.2019.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач використовував вказану земельну ділянку у 2017, 2018 роках. Хоча така обставина не заперечувалась у судовому засіданні представником відповідача, проте також немає підстав вважати, що використання вказаної земельної ділянки відповідачем у 2017, 2018 роках було неправомірним, оскільки належних доказів на підтвердження зворотного позивач не надав.

Крім того, у статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, а таке право ОСОБА_1 оформила 26.03.2020, тому цей факт не дає їй право вимагати стягнути з СТОВ «Хлібороб» орендної плати за користування без укладення відповідного договору оренди за 2017-2019 роки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що на період 2017-2019 років у неї було право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1759 га, розташовану на території Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, а тому у ОСОБА_1 відсутні підстави вимагати стягнення коштів з СТОВ «Хлібороб» за безпідставно збережені кошти у вигляді невиплаченої орендної плати за користування земельною часткою (паєм).

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доводи апеляційної скарги про те, що виходячи зі спірних правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем, права позивача підлягають захисту з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частинами першою, третьою і п`ятою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Частинами другою та третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що

- невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка, плата за землю справляється відповідно до закону.

Оскільки за ОСОБА_1 не було зареєстровано в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), кадастровий номер :04:001:0188, наявні правові підстави, щоб рішенням 27 сесії 7 скликання Зозулинецької сільської ради від 19.07.2019 за заявою СТОВ «Хлібороб» були надані в оренду нерозподілені, невитребувані та неуспадковані земельні ділянки (паї), серед яких земельна ділянка ОСОБА_2 , за №513, площею 3,1758 га, внаслідок чого між СТОВ «Хлібороб» та Зозулинецькою сільською радою укладено договір про оренду землі від 01.08.2019.

За встановлених обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав вважати, що СТОВ «Хлібороб» набуло чи зберегло майно ОСОБА_1 за відсутності правової підстави, немає, а це є обставиною, що виключає появу кондикційних зобов`язань.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неможливістю захисту прав позивача шляхом застосування до правовідносин, що склалися між сторонами, положень статті 1212 ЦК України.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун