КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 761/31789/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/1559/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г. 12 серпня 2020 року у м. Києві, повний текст рішення складений 25 серпня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , заборгованість за договором позики, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого за номером 614 в розмірі 2118429, 39 грн, з яких: 807277, 92 грн - сума позики, 749479, 30 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування позикою, 69667, 43 грн - сума інфляції за весь час прострочення заборгованості, 462063, 74 грн - пеня, 29941, 00 грн - три відсотки річних від простроченої суми заборгованості;

стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого за номером 614 в розмірі 4110231, 40 грн, з яких: 1614555,84 грн - сума позики, 1415530, 00 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування позикою, 135601, 29 грн - сума інфляції за весь час прострочення заборгованості; 886018, 27 грн - пеня, 58526, 00 грн - три відсотки річних від простроченої суми заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 березня 2017 року між ОСОБА_1 (далі - позичальник) та ОСОБА_3 (далі - позикодавець) було укладено договір позики, засвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований за номером 614 (надалі за текстом - «договір позики №614»), відповідно до якого позичальнику було надано позику в сумі 807277, 92 грн, що на дату укладення цього договору еквівалентно 30000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України та позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів, за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів не пізніше 20 липня 2017 року.

Як зазначено в договорі, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 8,5 % процентів від суми позики. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником до 20 числа кожного наступного місяця.

В Договір неодноразово вносились зміни в частині строків повернення позики та згідно із змінами, кінцевий строк повернення коштів - 20 грудня 2018 року.

Крім того, 20 березня 2017 року між ОСОБА_1 (далі - позичальник) та ОСОБА_3 (далі - позикодавець) було укладено договір позики, засвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований за номером 615 (надалі за текстом - «договір позики №т615»), відповідно до якого позичальнику було надано 1614555, 84 грн, що на дату укладення цього договору еквівалентно 60000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України та позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів, за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів не пізніше 20 вересня 2017 року.

Згідно з умовами договору, за кожен місяць користування грошовими коштами Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 7% (сім) процентів від зазначеної суми. За домовленістю Сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником з відстрочкою платежу за перший місяць користування грошовими коштами, а в подальшому згідно графіку погашення процентів за користування грошовими коштами визначених в договорі та останнім платежем 20 вересня 2017 року.

В договір вносились зміни в частині строків повернення позики та відповідно сум щомісячних платежів та кінцевою датою повернення позики встановлено 20 грудня 2018 року.

Також позивач зазначає, що 20 березня 2017 року між ОСОБА_1 (далі - позичальник), ОСОБА_3 (далі - позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - поручитель) були укладені договори поруки для забезпечення виконання договорів позики.

Як зазначає позивач, починаючи з 20 жовтня 2017 року позичальник припинив виплачувати передбачені договором позики проценти за користування коштами, які були надані в позику та станом на 20 грудня 2018 року позичальник кошти згідно з договорами в повному обсязі не повернув.

Крім того, 13 жовтня 2018 року поручитель ( ОСОБА_2 ) передав позивачу в якості погашення виниклої заборгованості за договорами позики 20000,00 доларів США.

Отже, так як позичальник не виконав умов договорів в частині повернення коштів, сплати процентів за користування коштами та передбаченої договорами неустойки, позивач для захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 614 в сумі 807277 (вісімсот сім тисяч двісті сімдесят сім) гривень 92 копійки, відсотки за користування коштами в розмірі 749479 (сімсот сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 30 копійок, 47078 (сорок сім тисяч сімдесят вісім) гривень 42 копійки - інфляційне збільшення боргу, 108317 (сто вісім тисяч триста сімнадцять) гривень 32 копійки - пеня, 29941 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) гривня 00 копійок - три відсотки річних, а всього підлягає стягненню 1742093 (один мільйон сімсот сорок дві тисячі дев`яносто три) гривні 96 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем та зареєстрований в реєстрі за №615 в сумі 1614555 (один мільйон шістсот чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 84 копійки, відсотки за користування коштами в розмірі 1415530 (один мільйон чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок, інфляційні в сумі 91633 (дев`яносто одна тисяча шістсот тридцять три) гривні 29 копійок, три проценти річних в сумі 58526 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 00 копійок, пеню в сумі 194660 (сто дев`яносто чотири тисячі шістсот шістдесят) гривень 60 копійок, а всього підлягає стягненню 3374905 (три мільйони триста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) гривень 73 копійки.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 9605,00 грн, тобто по 4802,50 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачі не виконали зобов`язання за договорами та не повернули кошти, враховуючи що позивач не звертався до суду з вимогами про стягнення курсової різниці, суд вважав за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача три проценти річних та інфляційні нараховані на суму заборгованості за позикою та нарахованих відсотків станом на 20 грудня 2018 року.

Не погодились із рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідачів вказує на те, що суд першої інстанції вирішив питання щодо повернення відзивів відповідачів на позовну заяву позивача в порушення вимог ст. 258 ЦПК України не в судовому засіданні без постановлення ухвали. Окрім цього, суд в рішенні зазначив, що відповідачі відзив не подавали, що не відповідає дійсності.

Також вказує на те, що між позикодавцем та позичальником без відома поручителя були укладені Додаткові договори до Договорів позики зареєстрованих в реєстрі за №614 та №615, якими продовжені строки користування грошовими коштами спершу до 20 жовтня 2017 року, а потім до 20 грудня 2018 року. За таких обставин, у поручителя збільшився обсяг відповідальності, оскільки збільшився період нарахування процентів за користування грошовими коштами, та відповідно збільшився розмір грошових коштів, що підлягали сплаті. Таким чином, в силу положень ст. 599 ЦК України, чинної на дату виникнення правовідносин, договори поруки припинили свою дію.

Зазначає, що у відповідності до ч.4 ст.599 ЦК України порука припинилась у зв`язку з пропуском кредитором строку пред`явлення вимоги до поручителя. Так, строк виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором позики настав 20 грудня 2018 року, а тому позивачу слід було звернутися з вимогою про повернення коштів з поручителя до суд в строк до 20 червня 2019 року, однак позивачем пропущено вказаний строк. Зазначає, що оскільки правовідносини виникли 20 березня 2017 року, то положення ч.4 ст. 599 ЦК України в новій редакції (пред`явлення кредитором вимог протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язанння), не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 боргу за договорами позики підлягає скасуванню.

Щодо незаконності та необґрунтованості рішення в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 , то представник вказує на те, що сторонами договору №615 остаточно не погоджено розмір відсотків, а тому позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1415530, 00 грн, є безпідставними.

Також просить суд зменшити розмір пені за договорами позики у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

На підставі викладеного представник відповідачів просить рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення нарахованих відсотків за договором позики № 615 в сумі 1415530,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог щодо нарахованих відсотків. Зменшити розмір неустойки. Судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Владімірова О.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості.

Позивач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 20 березня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_3 передав у власність, а відповідач ОСОБА_1 прийняв у власність грошові кошти в сумі 807277 (вісімсот сім тисяч двісті сімдесят сім) гривень 92 копійки, що на дату укладення цього договору еквівалентно 30000 (тридцяти тисячам) доларам США. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_3 таку ж суму грошових коштів, за офіційним курсом НБУ не пізніше ніж через чотири місяці з моменту укладення договору, тобто до 20 липня 2017 року. За кожен місяць користування грошовими коштами відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплатити позивачу ОСОБА_3 8,5 процентів від суми позики. У п. 2 договору вказано, що сума позики отримана відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_3 до моменту підписання даного договору. В п.9 сторони визначили, що у разі прострочення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за даним договором, він зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 614 /а.с.23-24/.

26 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору позики від 20 березня 2017 року № 614, за умовами якого сторони змінили строк повернення позики на 20 жовтня 2017 року. Всі інші умови залишили без змін. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 1526 /а.с.25/.

19 квітня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору позики від 20 березня 2017 року № 614, за умовами якого сторони змінили строк повернення позики на 20 грудня 2018 року. Всі інші умови залишили без змін. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 1222 /а.с.26/.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачем ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 20 березня 2017 року був укладений договір поруки, за умовами якого цей Договір забезпечує вимоги Позикодавця до Позичальника, що випливають з Договору позики від 20 березня 2017 року, укладеного між Позикодавцем та Позичальником та посвідченого 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі під № 614, в повному обсязі (повернення у визначенні терміни суми наданої позики; сплати у визначені терміни нарахованих процентів за користування позикою, штрафних санкцій (пені, штрафу), а також всіх можливих понесених Позикодавцем збитків), з урахуванням всіх можливих змін і доповнень, що можуть бути внесені до Договору позики, згідно якого Позичальнику надається позика в сумі 807277,92 грн, що на дату укладення цього Договору еквівалентно 30000 (тридцяти тисячам) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, на терміни та на умовах, визначених Договором позики, з яким Поручитель ознайомився перед підписанням цього Договору та у Поручителя не має жодних заперечень та непорозумінь будь-яких положень Договору позики. Договором встановлена солідарна відповідальність Позичальника та Поручителя (п.2.2. договору). А у п.6.3 договору поруки вказано, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою. При продовженні (пролонгації) дії договору позики цей договір не потребує пролонгації і є дійсним до повного виконання зобов`язань по договору позики, в забезпечення якого видана порука. Договір підписаний його сторонами /а.с.27-28/.

20 березня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_3 передав у власність, а відповідач ОСОБА_1 прийняв у власність грошові кошти в сумі 161455 (один мільйон шістсот чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривен 84 копійки, що на дату укладення цього договору еквівалентно 60000 (шістдесяти тисячам) доларам США. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_3 таку ж суму грошових коштів, за офіційним курсом НБУ, щомісячними платежами, але не пізніше ніж через шість місяців з моменту укладення договору, тобто до 20 вересня 2017 року. За кожен місяць користування грошовими коштами відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплатити позивачу ОСОБА_3 7 процентів від суми позики. У п. 2 договору вказано, що сума позики отримана відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_3 до моменту підписання даного договору. В п.9 сторони визначили, що у разі прострочення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за даним договором, він зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 615 /а.с.29-30/.

03 жовтня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору позики від 20 березня 2017 року № 615, за умовами якого сторони змінили строк повернення позики на 20 березня 2018 року, у зв`язку з чим погоджено і новий графік погашення заборгованості. Всі інші умови залишили без змін. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 2407 /а.с.31-32/.

19 квітня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору позики від 20 березня 2017 року № 615, за умовами якого сторони змінили строк повернення позики на 20 грудня 2018 року, у зв`язку з чим погоджено і новий графік погашення заборгованості. Всі інші умови залишили без змін. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. зареєстрований в реєстрі під № 1223 /а.с.26/.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачем ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 20 березня 2017 року був укладений договір поруки, за умовами якого цей Договір забезпечує вимоги Позикодавця до Позичальника, що випливають з Договору позики від 20 березня 2017 року, укладеного між Позикодавцем та Позичальником та посвідченого 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі під номером 615, в повному обсязі (повернення у визначенні терміни суми наданої позики; сплати у визначені терміни нарахованих процентів за користування позикою, штрафних санкцій (пені, штрафу), а також всіх можливих понесених Позикодавцем збитків), з урахуванням всіх можливих змін і доповнень, що можуть бути внесені до Договору позики, згідно якого Позичальнику надається позика в сумі 161455 (один мільйон шістсот чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 84 копійки, що на дату укладення цього договору еквівалентно 60000 (шістдесяти тисячам) доларам США за офіційним курсом Національного банку України, на терміни та на умовах, визначених Договором позики, з яким Поручитель ознайомився перед підписанням цього Договору та у Поручителя не має жодних заперечень та непорозумінь будь-яких положень Договору позики. Договором встановлена солідарна відповідальність Позичальника та Поручителя (п.2.2. договору). А у п.6.3 договору поруки вказано, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою. При продовженні (пролонгації) дії договору позики цей договір не потребує пролонгації і є дійсним до повного виконання зобов`язань по договору позики, в забезпечення якого видана порука. Договір підписаний його сторонами /а.с.35-36/.

Позивач у позові вказав, що 13 жовтня 2018 року Поручитель сплатив на користь Позикодавця суму в розмірі 559600 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот) гривень, що є еквівалентом 20000,00 доларів США. Дана сума виплати зарахована в рахунок погашення заборгованості зі сплати процентів за користування позикою в рівних частинах за договорами позики №614 та №615.

Відповідачі не надали суду доказів належного виконання умов договору та повернення суми позики, як це передбачено п.12 Договорів і наявність заборгованості ними не заперечується.

Позивачем визначено, що за Договором позики №614 Позичальник отримав 807277,92 грн, проте суму позики не повернув та сплатив 691511,72 грн процентів за користування коштами, а заборгованість по процентам становить 749 479,30 грн. Таким чином заборгованість за Договором позики №614 становить: сума позики - 807277,92 грн, заборгованість за процентами - 749479,30 грн. Позивачем також був наданий розрахунок пені за умовами договору №614 за період з 20 липня 2018 року по 12 серпня 2019 року в розмірі 462063,74 грн. Крім цього, заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 69667,43 грн та 29941 грн.

За Договором позики №615 Позичальник отримав 1614555,84 грн, проте суму позики не повернув та сплатив 957932,00 грн процентів за користування коштами, а заборгованість по процентам становить 1415530,00 грн. Таким чином заборгованість за Договором позики №614 становить: сума позики - 1614555,84 грн, заборгованість за процентами - 1415530,00 грн. Позивачем також був наданий розрахунок пені за умовами договору № 615 за період з 20 липня 2018 року по 12 серпня 2019 року в розмірі 886018,27 грн. Крім цього, заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 135601,29 грн та 58526 грн.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В ч 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 зроблений висновок, що «строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позову. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання».

В силу ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ч.1 та ч.3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За наведених обставин справи вбачається, що 20 березня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено два договори позики. Матеріалами справи підтверджуються і обставини неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим позивач реалізовував своє право на звернення до суду.

Судом першої інстанції визначений розмір заборгованості по кожному з договорів позики, а саме за Договором позики №614 заборгованість становить: сума позики - 807277,92 грн, заборгованість за процентами - 749479,30 грн; за договором позики №615 заборгованість становить: сума позики - 1614555,84 грн, заборгованість за процентами - 1415530,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що її нарахування після закінчення строку дії договору, є необґрунтованим, а тому пеня підлягає до стягнення за період з 20 липня 2018 року по 20 грудня 2018 року, що становить: за договором № 614 - 108317,32 грн та за договором №615 - 194 660,60 грн.

Оскільки зобов`язання за договорами позики виконано не було і, враховуючи що позивач не звертався до суду з вимогами про стягнення курсової різниці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення трьох проценти річних та інфляційних нарахувань на суму заборгованості за позикою та нарахованих відсотків станом на 20 грудня 2018 року, що становить:

за Договором № 614 - на суму 1556757,22 грн (807 277,92 грн - заборгованість за позикою та 749479, 30 грн заборгованість за процентами) нараховані за період з 20 грудня 2018 року по 12 серпня 2019 року 3% річних (236 днів прострочення) - 29941,00 грн - та інфляційне збільшення боргу (сукупний індекс інфляції за період становить 1,030) - 47078,20 грн.

за Договором 615 - на суму 3030085,84 грн (1614555,84 грн - заборгованість за позикою та 1415530,00 грн заборгованість за процентами) нараховані за період з 20 грудня 2018 року по 12 серпня 2019 року - 3% річних (236 днів прострочення) - 58526,00 грн - та інфляційне збільшення боргу (сукупний індекс інфляції за період становить 1.030) - 91633,42 грн.

Слід зазначити, що апеляційна скарга відповідачів не містить доводів на спростування наведених розрахунків. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів визнала їх правильність. Позивач рішення суду не оскаржив, тобто також погодився з такими розрахунками, і відмовою суду першої інстанції в частині стягнення пені поза межами строків дії договорів позики. Апеляційний суд також не вбачає порушення норм матеріального чи процесуального права при визначенні розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ОСОБА_3 , які б давали підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги та скасування рішення суду в цій частині.

Разом з цим, в апеляційній скарзі вказується на скрутне матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 та поставлена вимога про зменшення нарахованих процентів та пені. Однак, виходячи з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При укладенні договорів ним погоджені всі умови та взяті на себе відповідні зобов`язання, і розмір пені не перевищує розмір основного зобов`язання. До того ж матеріали справи не містять даних про реальний майновий стан відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за умовами укладених 20 березня 2017 року договорів поруки взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем ОСОБА_3 за зобов`язаннями ОСОБА_1 солідарно.

У п.6.3 кожного договору поруки вказано, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою. При продовженні (пролонгації) дії договору позики цей договір не потребує пролонгації і є дійсним до повного виконання зобов`язань за договором позики, в забезпечення якого видана порука. Договір підписаний його сторонами.

Таким чином, при укладенні договорів поруки відповідач ОСОБА_2 погодив майбутнє продовження дії договорів позики, а тому обставини збільшення сторонами договорів позики строків виконання основного зобов`язання не припиняють поруку відповідача ОСОБА_2 .

Проте, в умовах договорів поруки строк дії поруки не визначений, а вказівка «до повного виконання основного зобов`язання» не є визначеним строком дії поруки.

З урахуванням всіх змін внесених до договорів позики, остаточною датою виконання відповідачем ОСОБА_1 основного зобов`язання, сторонами договорів позики, було визначено датою 12 грудня 2018 року. А отже на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, яка підлягає до застосування в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 12 серпня 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ЦК України. Даних про направлення досудової вимоги відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять. При цьому слід також зазначити, що обставини часткової сплати поручителем на користь позивача суми заборгованості не впливають на строк дії поруки, так як вони мали місце 13 жовтня 2018 року, тобто до закінчення строку виконання основного зобов`язання, а відлік строку припинення поруки починається від дня закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, проте питання припинення поруки підлягає вирішенню судом незалежно від заяви сторони у справі, так як вказане свідчить про наявність чи відсутність обов`язку відповідача перед позивачем. У зв`язку з припиненням поруки відсутній обов`язок відповідача ОСОБА_4 перед позивачем, а тому стягнення з нього сум заборгованості є безпідставним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції лише в частині наявності солідарного обов`язку відповідача ОСОБА_4 .. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до цього відповідача з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені цих вимог.

В іншій частині суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та вірно вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав позову. Тому в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М.Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 лютого 2022 року.