КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/5488/20

номер провадження: 22-ц/824/343/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Гуля В.В., Оніщука М.І.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - адвоката Хуторянця Олександра Володимировича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2021 року у складі судді Борця Є.О., у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позовна зава мотивована тим, що 23 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Стар» (далі - ТОВ «Енерджі Стар»), товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 2006» (далі - ТОВ «Джерело 2006»), ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року вказаний вище позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість: за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів №015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 343 134 грн 33 коп.; за кредитним договором №010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів від 03 червня 2013 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 8 508 181 грн 17 коп.

Позивач вказував, що 21 березня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області) Шмаковим Р.С. було відкрито виконавче провадження №50557000 з виконання виконавчого листа №220/4382/15-ц від 25 грудня 2015 року, виданого на виконання вказаного вище заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року. Цього ж дня, тобто 21 березня 2016 року, ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .

Зазначав, що в ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 23 вересня 2011 року Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області, з 06 жовтня 2011 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 ).

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області від 25 жовтня 2016 року було закінчено виконавче провадження № 50557000 у зв`язку із скасуванням ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року вказаного вище заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року.

Позивач вказував, що в подальшому рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року про відмову у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ТОВ «Енерджі Стар» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів від 03 червня 2013 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 7 239 620 грн 23 коп. за тілом кредиту, у розмірі 1 109 042 грн 93 коп. за відсотками, а всього - 8 348 663 грн.16 коп. Цим же рішенням стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ТОВ «Енерджі Стар» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів № 015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 300 557 грн 56 коп. за тілом кредиту, у розмірі 41 499 грн 01 коп. за відсотками, а всього - 342 056 грн 57 коп.

31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61125587 з примусового виконання виконавчого листа №242/4382/15-ц від 20 січня 2020 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 згідно рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року.

Вказував, що 09 липня 2020 року приватний виконавець Іванов А.В. листом №1009-61125587/20 повідомив стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 відчужив житлові будинки, в тому числі, житловий будинок АДРЕСА_1 на користь свого батька ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2719.

На переконання позивача указаний правочин є фіктивний та таким, що порушує його законні права, оскільки станом на час його укладення відповідачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про перебування на розгляді у Селидівському міському суді Донецької області цивільної справи №242/4382/15-ц про стягнення солідарно із нього та ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами, а тому з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань та приховання житлового будинку від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів, здійснив відчуження житлового будинку на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року на користь свого батька ОСОБА_2 , що є підставою для визнання цього договору дарування житлового будинку недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

З урахування наведеного, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за №2719; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33044945 від 20 грудня 2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 18159458.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2021 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Хуторянець О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку під час розгляду цивільної справи про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами саме по собі не свідчить про те, що він відчужив спірний житловий будинок саме з метою уникнення майбутнього звернення стягнення на це майно в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що банк звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості ще у вересні 2015 року, а спірний житловий будинок ОСОБА_1 було подаровано своєму батьку ОСОБА_2 через два місяці після зняття арешту ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області у зв`язку із скасуванням заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року. Вважає, що посилання суду першої інстанції на покази свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які повідомили, що будівництво житлового будинку відбувалось за кошти відповідача ОСОБА_2 , який був реальним власником спірного нерухомого майна, є необгрунтованими, оскільки з огляду на предмет спору та в силу положень ст. 78 ЦПК України, ч.1 ст.218 ЦК України покази свідків не є належними доказами у даній справі.

Також представник позивача вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що укладаючи оспорюваний договір дарування житлового будинку, ОСОБА_1 керувався умислом, спрямованим на уникнення звернення стягнення на спірний об`єкт нерухомого майна. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 09 липня 2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що також не заперечувалось учасниками справи, який з 11 листопада 2002 року і по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто після набуття права власності на спірне майно, реєстрація місця проживання обдаровуваного ОСОБА_2 не змінилась, що свідчить про відсутність у відповідачів наміру на реальне настання правових наслідків, передбачених договором та є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно усталеної практики Верховного Суду будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочин, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Представник відповідачів - адвокат Євдокименко М.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що посилання АТ «Райффайзен Банк «Аваль» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області у справі №242/4382/15 від 12 листопада 2015 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 , як поручителя, заборгованості за кредитом ТОВ «Енерджі Стар», та яке в подальшому 29 вересня 2016 року було скасоване, є нікчемним доказом у справі з огляду на його скасування. Вказує, що зазначене заочне рішення суду було скасоване до укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року. Відповідач ОСОБА_1 кредитних договорів із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не укладав, грошей у позивача не брав, а уклав угоду про загальне поручительство всім своїм майном кредиту ТОВ «Енерджі Стар», який до цього забезпечував належним йому нежитловим приміщенням. Після укладення оспорюваного правочину рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року було відмовлено у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначає, що твердження позивача про те, що у ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного договору дарування були борги перед банком і він не мав права відчужувати нерухоме майно, не відповідають дійсності.

Вказує, що відповідно до експертного висновку ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , на 22 жовтня 2020 року становить 108 977 460 грн 00 коп. В той же час, борг ОСОБА_1 за рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року складає 8 690 719 грн 73 коп. Зазначає, що бездіяльність приватного виконавця по стягненню боргу з ОСОБА_1 оскаржується в Селидівському міському суді Донецької області. Також звертає увагу, що загальна вартість належних ОСОБА_1 активів (без вартості відчуженого спірного житлового будинку 20 грудня 2016 року) перевищує суму заборгованості. Тобто, спірний житловий будинок не є єдиним активом ОСОБА_1 , від якого залежить погашення заборгованості перед банком. Вказує, що метою укладення оспорюваного правочину було відчуження житлового будинку фактичному власнику, що його будував, проживав та проживає у ньому на протязі значного терміну. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційної скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Енерджі Стар» та ТОВ «Джерело 2006 року» існують відносини з Генерального договору на здійснення кредитних операцій №012/42-2/0094 від 22 березня 2011 року. Також між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Енерджі Стар» існують відносини з кредитного договору №010/01-03-3/0545 від 03 червня 2013 року про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №012/42-2/0094 від 22 березня 2011 року та з кредитного договору № 015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №012/42-2/0094 від 22 березня 2011 року. У цих відносинах з банком ОСОБА_1 є поручителем належного виконання позичальником ТОВ «Енерджі Стар» всіх його зобов`язань перед банком.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником ТОВ «Енерджі Стар» своїх кредитних зобов`язань, 23 вересня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до ТОВ «Енерджі Стар», ТОВ «Джерело 2006», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року у справі №242/4382/15-ц вказаний вище позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів № 015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 343 134 грн 33 коп.; заборгованість за кредитним договором №010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігом коштів для корпоративних клієнтів від 03 червня 2013 року та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 8 508 181 грн 17 коп. (а.с.7-9).

21 березня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. було відкрито виконавче провадження №50557000 з виконання виконавчого листа №242/4382/15-ц, виданого 25 грудня 2015 року судом на виконання вказаного вище заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року (а.с.11).

Цього ж дня, тобто 21 березня 2016 року, головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. винесено постанову про арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .

По справі встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , виданого 23 вересня 2011 року Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області згідно рішення виконкому від 17 липня 2007 року за №67/24, зареєстрованого в Державному реєстрі прав 06 жовтня 2011 року за №34701007, належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 29 вересня 2016 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення задоволено. Скасоване заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року у справі №242/4382/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Енерджі Стар», ТОВ «Джерело 2006», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в загальному порядку на 03 листопада 2016 року (а.с.10).

25 жовтня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. винесено постанову закінчення виконавчого провадження № 50557000 з тих підстав, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року скасоване заочне рішення, на підставі якого видано виконавчий документ (а.с.12).

Встановлено, що за результатами розгляду справи № 220/4382/15-ц рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а позов в часині стягнення заборгованості з ТОВ «Енерджі Стар» та ТОВ «Джерело 2006» - закрито. Ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/01-0303/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів від 03 червня 2013 року та всіма додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 7 239 620 грн 23 коп. за тілом кредиту, у розмірі 1 109 042 грн 93 коп. за відсотками, а всього - 8 348 663 грн.16 коп. Цим же рішенням стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів № 015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року та всіма додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 300 557 грн 56 коп. за тілом кредиту, у розмірі 41 499 грн 01 коп. за відсотками, а всього - 342 056 грн 57 коп. (а.с.13-18).

31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61125587 з примусового виконання виконавчого листа № 242/4382/15-ц, виданого судом 20 січня 2020 року на виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 (а.с.19).

Відповідно до листа приватного виконавця Іванова А.В. від 09 липня 2020 року за №1009-61125587/20 вбачається, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 відчужив житлові будинки, в тому числі, житловий будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , який є батьком боржника, на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2719 (а.с.20).

З наявної у матеріалах справи копії нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року вбачається, що згідно умов договору ОСОБА_1 як дарувальник передає майно - житловий будинок АДРЕСА_1 у власність обдаровуваного ОСОБА_2 безоплатно (а.с.79-80).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2016 року видно, що рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33044945 від 20 грудня 2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 18159458, на підставі вказаного вище договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

По справі встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 09 липня 2020 року.

Також встановлено та не спростовано відповідачами, що ОСОБА_2 з 11 листопада 2002 року і по час розгляду даної справи зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний правочин був укладений 20 грудня 2016 року, тоді як рішення апеляційного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку боргу за кредитними договорами було ухвалено 05 квітня 2017 року, а тому укладення оспорюваного правочину під час розгляду цивільної справи саме по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 відчужив житловий будинок саме з метою уникнення звернення стягнення на цей об`єкт нерухомого майна. Також суд зазначив, що позивачем не надано доказів того, що укладаючи оспорюваний правочин, ОСОБА_2 також керувався умислом, спрямованим на уникнення звернення стягнення на цей об`єкт нерухомого майна.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалося на те, що станом на час укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року відповідачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про перебування на розгляді у Селидівському міському суді Донецької області справи №242/4382/15-ц про стягнення солідарно з нього і ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів № 015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року та додатковими угодами до нього, а також заборгованості за кредитним договором №010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів від 03 червня 2013 року та додатковими угодами до нього. Тому ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань та приховання житлового будинку від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів, здійснив відчуження житлового будинку на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року на користь свого батька ОСОБА_2 , що є підставою для визнання цього договору дарування житлового будинку недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та 5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи апеляційний враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст.228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свогобатька після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, апеляційний суд враховує, що: 1) відповідач ОСОБА_1 відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича батька- ОСОБА_2 ; 4) обдаровуваний ОСОБА_2 з 11 листопада 2002 року і по час розгляду даної справи зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а не за адресою спірного домоволодіння.

На переконання апеляційного суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (ч.4 ст.9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.

Апеляційним судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження ОСОБА_1 спірного майна на підставі договору дарування від 20 грудня 2016 року, ТОВ «Енерджі Стар» належним чином не виконало перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїх зобов`язання за вказаними вище кредитними договорами та додатковими угодами до них, а ОСОБА_1 був поручителем за виконання ТОВ «Енерді Стар» вказаних вище кредитних зобов`язань. Тому у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникло право вимоги до ОСОБА_1

Верховний Суд у своїй постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) дійшов висновку про те, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 , уклавши договір дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідачів у відзиві на апеляційну скаргу на те, що заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року є нікчемним доказом у справі з огляду на те, що воно було скасовано,колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина не спростовує тих обставин, що на час укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 достеменно було відомо про перебування на розгляді у Селидівському міському суді Донецької області цивільної справи №242/4382/15-ц про стягнення солідарно з нього і ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами та, відповідно, про невиконання позичальником ТОВ «Енерджі Стар» своїх кредитних зобов?язань, за виконання яких ОСОБА_1 поручився.

Оскільки державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_2 на вказане вище нерухоме майно була здійснена на підставі недійсного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, який не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України), то колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33044945 від 20 грудня 2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 18159458 також підлягають до задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст.263 ЦПК України на наведене вище належної уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та не дав належної оцінки наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» з підстав його недоведеності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову АТ «Райффайзен Банк «Аваль» сплатило судовий збір у загальному розмірі 2 101 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 3 153 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовАТ «Райффайзен Банк Аваль»,то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі по 2 627 грн 50 коп., з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - адвоката Хуторянця Олександра Володимировича - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко Інною Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №2719.

Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко Інни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33044945 від 20 грудня 2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 18159458.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судовий збір у розмірі по 2 627 грн 50 коп., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: