Справа № 357/1510/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Кравченко О. Г.,

За участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2 ;

представника відповідача Прокопенко П.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення допуску до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення допуску до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Оксани Миколаївни Шарко № 14-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким його відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року без збереження заробітної плати; 2) зобов`язати директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску його до роботи на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги; 3) стягнути з комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 04 лютого 2022 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1996 року і на даний час працює в комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги. Наказом директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Оксани Миколаївни Шарко № 14-к від 01 лютого 2022 року « Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », його відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що в національному законодавстві недостатньо чітко та непослідовно сформовані правові норми з приводу обов`язку вакцинації від COVID-19, оскільки існує перелік професій котрі підлягають обов`язковому щепленню від гострої респіраторної хвороби COVID-19, але накази про початок обов`язкової вакцинації та наказ про внесення змін до календаря щеплень в частині включення до числа обов`язкових щеплень гострої респіраторної хвороби COVID-19, фактично відсутні. Кодексом законів про працю України не врегульоване питання про матеріальну компенсацію працівникові часу невиконання ним трудових обов`язків у зв`язку з його незаконним відстороненням від роботи. За умови відсутності у наказі № 14-к від 01 лютого 2022 року кінцевого терміну його дії, повернення умов повернення позивача до виконання трудових обов`язків зі фактом здійснення ним щеплення, від якого він на підставі статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» має право відмовитися на законних підставах, позивач просить суд вважати можливим застосувати положення статті 235 Кодексу законів про працю України та зобов`язати відповідача виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення від посади до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2022 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешку М.М.

Ухвалою від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд справи призначено на 14 березня 2022 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання, призначене на 14 березня 2022 року представника відповідача, судовий розгляд у справі відкладено на 14 квітня 2022 року.

14 березня 2022 року на адресу суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, підтримання ним позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи.

Судом надано запит відповідачу щодо надання підстав допуску до роботи позивача ОСОБА_1 , зокрема щодо внесення змін до наказу № 14-к від 01 лютого 2022 року. Вказаний запит доставлено до електронної скриньки відповідача 30 березня 2022 року.

14 квітня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано тим, що наказом МОЗ України № 2664 від 10 листопада 2021 року доповнено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням працівниками закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності та комунальних підприємств, установ та організацій. 05 січня 2022 року відповідач видав наказ № 18, з яким ознайомив позивача. В даному наказі було зазначено перелік пунктів щеплень та масової вакцинації в Київській області. 31 січня 2022 року наказ МОЗ України № 2664 набрав чинності і відповідачем було складено акт про відмову або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яким засвідчено факт того, що позивач відмовився надати будь-яке підтвердження проходження обов`язкової вакцинації або наявності протипоказань, що було трактовано відповідачем як ухилення від вакцинації. 01 лютого 2022 року відповідачем було видано наказ № 14-к, яким позивача відсторонено від роботи. 24 лютого 2022 року відповідач видав наказ № 2153, яким скасував відсторонення позивача від роботи у зв`язку з воєнним станом. 01 березня 2022 року МОЗ України зупинило дію наказу № 2153 до завершення воєнного часу. Відповідач вважає, що положення частини 3-4 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хворою» регулює інші правовідносини та не може бути застосоване в даному випадку. Обов`язковість вакцинації для професій, виробництв та організацій від інших інфекційних хвороб встановлюється МОЗ України без включення до календаря щеплень. Відповідач не зобов`язаний фіксувати факт проведення (не проведення) медичного огляду. Відповідач має право засвідчувати факт відмови/ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками відповідача. Оскаржуваний наказ винесено у зв`язку з ухиленням позивача від обов`язкового профілактичного щеплення.

Одночасно з відзивом, представник відповідача подав суду клопотання про залучення Міністерства охорони здоров`я в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. У зв`язку з тим, що рішення у справі не може вплинути на права та обов`язки Міністерства охорони здоров`я, суд відмовив протокольно в задоволенні вказаного клопотання.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити. Позивач пояснив, що на протязі 30 років працює у відповідача. Був відсторонений від роботи з 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року. Офіційно до пункту вакцинації його не запрошували та в присутності лікаря він не відмовлявся від проведення вакцинації. Медичний огляд він не проходив. Акт про відмову від вакцинації було складено в кабінету головного лікаря Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, копію акту на руки не отримував.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача пояснив суду, що позивача було поновлено на роботі 24 лютого 2022 року. Перед відстороненням від роботи позивач не проходив медичного огляду та не викликався до пункту вакцинації. Станція екстреної медичної допомоги, у якій складався акт про ухилення позивача від вакцинації, не є пунктом вакцинації. Позивач було відсторонено від роботи наказом від 01 лютого 2022 року на законних підставах, на виконання наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153, зі змінами, затвердженими наказом МОЗ України від 30 листопада 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.04.1996 року працює на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги З 01.01.2013 року назва посади змінена на фельдшер з медицини невідкладних станів. Рішенням Київської обласної ради від 21.04.2020 року підприємство відповідача реорганізоване в комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Генеральним директором комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 01 лютого 2022 року видано наказ № 14-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 відсторонено від роботи фельдшера з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги з 04 лютого 2022 року без збереження заробітної плати. Вказаним наказом встановлено, що відсторонення діє до усунення причин, що його зумовили. Підставою видачі наказу став акт ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2, який підтверджений відповідним актом від 31.01.2022 року.

Відповідачем 08 лютого 2022 року видано позивачу ОСОБА_1 довідку про те, що він дійсно працює в комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді фельдшера з медицини невідкладених станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги з 01 січня 2013 року (наказ № 2-к від 02.01.2013) по даний час та видано довідку про доходи № 54 від 08.02.2022 року.

Відповідачем до свого відзиву додано наступні документи:

-наказ генерального директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 18 від 05 січня 2022 року «Про вжиття заходів контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19»з додатком списку пунктів щеплень та масової вакцинації в Київській області. Відповідно до даного наказу, відомостей щодо ознайомлення з ним під підпис позивача, матеріали справи не містять.

-список пунктів щеплень та масової вакцинації в Київській області, відповідно до якого на території міста Біла Церква розміщено 4 пункти вакцинації. Згідно даного списку, на території станції екстреної медичної допомоги, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , пункт щеплення та масової вакцинації відсутній.

-акт № 7 від 17.01.2022 року про відмову ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з наказом № 18 від 05.01.2022 року.

-акт про відмову або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби ОСОБА_1 , складений 31 січня 2022 року в приміщенні та за участю працівників Білоцерківської СЕМД.

-наказ в.о.генерального директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 382 від 24 лютого 2022 року, згідно з п.3.1 якого, начальникам станцій ЕМД, завідувачу ОДВ наказано забезпечити включення у графіки чергувань, раніше відсторонених від роботи працівників.

Судом встановлено, що перед винесенням наказу генеральний директор комунального некомерційного пыдприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» не запропонувала фельдшеру з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 надати письмові пояснення про причини відсутності у нього щеплення проти COVID-19.

ОСОБА_1 не викликався до пункту вакцинації і в присутності лікаря пункту вакцинації не складався акт про відмову чи ухилення останнього від проходження вакцинації.

Перед складенням акту про ухилення від вакцинації в приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, яка не є пунктом вакцинації, ОСОБА_1 не запропоновано пройти відповідне медичне обстеження на предмет наявності протипоказань до проходження вакцинації.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року №6-р(II)/2019).

З матеріалів справи слідує, що підставою відсторонення ОСОБА_1 від роботи став акт про відмову від ухилення останнього від обовязкового профілактичного щеплення, складений не тому порядку, як це передбачено чинним законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Зі змісту статті 12 цього Закону слідує, що у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Організацію і проведення профілактичних щеплень врегульовано Положенням про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 16 вересня 2011 року №595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11 серпня 2014 №551).

Цим Положенням встановлено, що організація діяльності щодо проведення щеплень покладається на керівника закладу охорони здоров`я (далі - ЗОЗ) або на фізичну особу - підприємця, яка одержала ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики (далі - ФОП), в установленому законодавством порядку. Профілактичні щеплення здійснюються в пунктах щеплень, які можуть бути постійними або тимчасовими. Щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595, та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Відповідальним за проведення профілактичних щеплень є керівник ЗОЗ або ФОП.

Порядок проведення профілактичних щеплень визначається наказом з чітким визначенням відповідальних осіб і функціональних обов`язків медичних працівників, які братимуть участь у їх проведенні. Обсяги профілактичних щеплень узгоджуються із Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у липні - серпні кожного року.

Для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, фельдшер, молодший спеціаліст з медичною освітою: в усній або письмовій формі запрошують до ЗОЗ або до місця надання медичних послуг ФОП осіб, які підлягають щепленню (при щепленні неповнолітніх запрошують також батьків або інших законних представників, що їх замінюють), у день, визначений для проведення щеплень. Медичний огляд перед щепленням є обов`язковим.

При виявленні негативних змін у стані здоров`я особи призначається додаткове медичне обстеження згідно з чинними протоколами надання медичної допомоги особам відповідно до медичних показань. У медичній документації здійснюється відповідний запис лікаря про дозвіл на проведення щеплення та вкладається форма №063-2/о.

Профілактичні щеплення мають проводитися лише у пунктах щеплення. Запис про проведене щеплення робиться в одній з таких форм: №097/о; №112/о; №025/о; №003/о. Крім того, вказуються такі дані: торговельна назва вакцини/анатоксину, назва виробника, доза, серія, термін придатності вакцини/анатоксину. У разі використання імпортної вакцини/анатоксину зазначається оригінальне найменування українською мовою. Внесені до медичної облікової документації дані щодо щеплення засвідчуються підписом лікаря.

Після проведення профілактичного щеплення повинно бути забезпечене медичне спостереження (нагляд за особою протягом певного часу після введення вакцини/анатоксину) протягом терміну, визначеного інструкцією про застосування відповідної(го) вакцини/анатоксину. Якщо в інструкції про застосування вакцини/анатоксину не вказано термін спостереження, особа, якій було проведено щеплення, повинна перебувати під наглядом медичного працівника не менше 30 хвилин після вакцинації.

У відповідних формах медичної облікової документації (№097/о, №112/о, №025-1/о, №025/о, №003/о) необхідно відмітити характер і терміни у разі виникнення загальних або місцевих реакцій та провести їх реєстрацію згідно з Порядком здійснення фармаконагляду, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2006 року №898, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2007 року за №73/13340 (в редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26 вересня 2016 року №996). У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року №551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по ЗОЗ.

Для вирішення складних та суперечливих питань щодо проведення щеплень наказом Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій створюється комісія з питань щеплень при обласному або міському ЗОЗ. Особи з хронічними захворюваннями в стадії ремісії за висновком комісії з питань щеплень можуть бути вакциновані в умовах стаціонару.

Пунктом 17 Положення встановлено, що факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином (при щепленні неповнолітніх - батьками або іншими законними представниками, які їх замінюють), так і медичним працівником.

Згідно з пунктом 18 Положення, у кожному пункті щеплень повинні бути інструкції із застосування всіх медичних імунобіологічних препаратів, що використовуються для проведення щеплень (у тому числі тих, які не входять до переліку обов`язкових), протоколи надання медичної допомоги при невідкладних станах відповідно до чинних нормативів, підготовлені набори лікарських засобів та вироби медичного призначення для надання медичної допомоги при невідкладних станах, а також аптечки для надання термінової медичної допомоги медичним працівникам та технічному персоналу.

З указаного слідує, що обов`язковому медичному щепленню особи передує її медичний огляд перед щепленням, що є обов`язковим. Окрім того, для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, фельдшер, молодший спеціаліст з медичною освітою: в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг, осіб, які підлягають щепленню (при щепленні неповнолітніх запрошують також батьків або інших законних представників, що їх замінюють), у день, визначений для проведення щеплень. Крім того, про проведене щеплення робиться запис у відповідній документації, а факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником.

Отже, законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.

Згідно зі статтею 12, частиною першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що починаючи з дня повідомлення ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 до моменту відсторонення від роботи, у позивача було достатньо часу для проходження такого щеплення і останній у встановленому законом порядку відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення.

У оскаржуваному наказі відсутні відомості про те, що позивач відмовився або ухилився від проходження обов`язкового щеплення у відповідності до порядку такого оформлення, складеному згідно з нормами чинного законодавства.

Зі змісту наказу про відстороненя слідує, що позивача фактично відсторонено від виконання посадових обов`язків до усунення причин, що його зумовили.

Однак, згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, працівники закладів освіти обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають лише на період дії карантину.

Статтею 5 Закону України «Про охорону здоров`я в Україні» передбачено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються як на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян, так і на органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів. У разі загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) або радіаційних уражень відповідними головними державними санітарними лікарями на окремих територіях можуть запроваджуватися позачергові профілактичні щеплення, інші санітарні заходи відповідно до закону.

Зазначені положення Закону свідчать про те, що на відповідача, який є роботодавцем позивача, також покладено обов`язок забезпечити своєчасне проведення заходів, пов`язаних з проходженням працівниками обов`язкового профілактичного щеплення.

Відповідач, з урахуванням необхідності для проходження у встановленому законодавством порядку вакцинації достатнього розумного часу з дня набрання чинності підзаконним нормативно-правовим актом про обов`язковість щеплення від COVID-19, в тому числі і часу для проходження медичного огляду перед щепленням, не надав суду жодних доказів про те, які заходи, спрямовані на проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівників, зокрема, і позивача, діяльність якого, поряд з іншим, полягає у проведенні занять учням згідно з чітким затвердженим графіком таких занять, були ним здійснені, поряд з іншим, і у взаємодії з відповідними установами та пунктами щеплень проти COVID-19 (закладами охорони здоров`я) та з органами державної санітарно-епідеміологічної служби.

На рівні національного законодавства процедура відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень встановлена Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 7 Закону, підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; негайно інформувати органи державної санітарно-епідеміологічної служби про надзвичайні події і ситуації, що становлять загрозу здоров`ю населення, санітарному та епідемічному благополуччю.

Відповідно до частини другої статті 27 цього ж Закону обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Згідно зі статтею 31 Закону посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України є головні державні санітарні лікарі та їх заступники, інші працівники державної санітарно-епідеміологічної служби України, уповноважені здійснювати державний санітарно-епідеміологічний нагляд згідно з цим Законом.

Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи згідно з Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи та іншої діяльності, що затверджена наказом МОЗ від 14 квітня 1995 року №66, із змінами, внесеними згідно з наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року №544.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції подання - це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Підставою для внесення подання можуть бути дані з акта перевірки об`єкта, довідка медичних закладів тощо (п. 2.4. Інструкції).

Відповідно до пункту 2.5. Інструкції подання складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання.

Підпунктом 1.2.5 п. 1.2. Інструкції визначено, що особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються, зокрема, окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року.

Необхідно відмітити, що зазначеним Календарем (із змінами) не передбачено обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, зокрема, для працівників закладів охорони здоров`я та інших підприємств, установ і організацій комунальної форми власності, однак таке обов`язкове щеплення для зазначеної категорії працівників встановлено Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням із змінами, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, що узгоджується з п. 2 Розділу 1 цього Календаря, згідно з яким обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

Відповідачем не доведено, що позивач відмовився або ухилився від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19.

При цьому, керівник відповідача, як уповноважений власником орган до застосування щодо позивача відсторонення від роботи на невизначений строк, не запропонувала ОСОБА_1 надати письмові пояснення про причини відмови чи ухилення від щеплення проти COVID-19, наявності можливих медичних протипоказань від такого щеплення, чим допустила істотне порушення норм чинного законодавства про працю стосовно своїх обов`язків і стосовно прав позивача.

Наявність постанови Кабінету Міністрів України, якою передбачено відсторонення від роботи працівників у разі відмови чи ухилення від проходження обов`язкового щеплення і у якій є посилання на ст. 46 КЗпП України та на ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», не може бути підставою для недотримання керівником установи під час такого відсторонення працівника від роботи вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності відсторонення позивача від роботи, у тому числі наявності у даному конкретному випадку встановлених законодавством підстав для відсторонення, не доведено належними, допустимими доказами факту відмови чи ухилення його від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, а також не дотримано встановленого ст. 7, ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, порядку відсторонення позивача від роботи.

Також, з урахуванням наведеного вище, і приймаючи до уваги те, що оспорюваним наказом позивача позбавлено професійної взаємодії та засобів до існування на невизначений строк, обмежено право на працю за обраною спеціальністю, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому середній заробіток за час відсторонення від роботи (вимушеного прогулу).

Крім того, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо зобов`язання директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску його до роботи, оскільки суду не надано будь-яких доказів про звільнення його із займаної посади.

Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності обов`язку проведення медичного обстеження позивача перед профілактичним щепленням, так як проведення такого медичного огляду є обов`язком та регламентоване частиною шостою статі 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб».

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо можливості прийняття відмови від щеплення проти COVID-19 працівниками відповідача, так як Положенням про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 16 вересня 2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11 серпня 2014 № 551) встановлено, що факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином (при щепленні неповнолітніх - батьками або іншими законними представниками, які їх замінюють), так і медичним працівником.

Суд відхиляє твердження представника відповідача з приводу винесення оскаржуваного наказу через ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення у зв`язку з тим, що факт такого ухилення не зафіксовано належним чином, як це передбачено Пунктами 3, 9, 17, 19 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 16 вересня 2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11 серпня 2014 № 551).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-13, 81, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення допуску до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 14-к від 01 лютого 2022 року про відсторонення від роботи « ОСОБА_1 ».

Стягнути з комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, обраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 до 08 лютого 1995 року, з часу відсторонення від роботи - 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за період часу з 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», місце знаходження: 04107, місто Київ, вулиця Багговутівська, будинок 1. Код .

Повний текст рішення складено 15 квітня 2022 року.

СуддяМ. М. Бебешко