ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1089/22 Справа № 2-5143/11 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

заявник-Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року, винесену суддею Рунчевою О.В. в м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому заявник просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року у справі №2-5143/11 в частині накладення арешту на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_2 , станом на теперішній час власником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія».

В обґрунтування клопотання зазначено, що 30.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кошти в іноземній валюті в сумі 200 00,00 доларів США, що дорівнює 1010 000,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених договором.

30.08.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №0/01, відповідно до умов якого визначено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0566 га, кадастровий номер 120100000:03:146:0014 та належить Іпотекодавцю на праві власності. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 30.08.2007 року.

17.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором №0 від 30.08.2007 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія».

14.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги №2 за договорами забезпечення до Договору факторингу №49 від 17.11.2016, відповідно до умов якого ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло усі права вимоги за договором забезпечення - договором іпотеки від 30.08.2007 року.

10.08.2018 року ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , крім того, заявник станом на сьогодні є іпотекодержателем вказаного майна, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою.

Однак станом на теперішній час ТОВ «Українська факторингова компанія», як власник майна - домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 позбавлено можливості розпорядитись зазначеним майном через наявність арешту, накладеного ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2012 у справі №2-5143/11.

За інформацією Соборного ВДВС у м.Дніпрі на виконанні перебувало виконавче провадження №32033197 з виконання вказаної ухвали, ухвала виконана, арешт накладено, виконавче провадження завершено. Вважає, що є підстави для зняття арешту.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року відмовлено в задоволені заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі, заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її такою, що порушує права та охоронюванні законом інтереси Товариства як власника майна, на яке був накладений арешт ухвалою суду від 22.03.2012, а отже ухвала є такою, що постановлена з порушенням положень ч.5 ст.263 ЦПК України.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм ЦПК України, постановлюючи ухвалу 25.10.2021 року не захистив права заявника, як власника належного йому майна, що є підставою для скасування ухвали суду з постановленням нового рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2012 у справі №2-5143/11.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку заявника ТОВ «Українська факторингова компанія» та заінтересованих осіб в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про скасування заходів забезпечення позову виходив з того, що арешт на спірне майно було накладено у справі №2-5143/11, учасником, якої заявник не був, тому клопотання не може бути задоволено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами заявника, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Так, під час вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа №2-5143/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 4019914,41 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього до стягнення 403 743,41 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2012 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без задоволення.

За нормами статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.8 ст.158 ЦПК, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Як зазначалось вище, арешт на спірне нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_2 було накладено в цивільній справі №2-5143/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій позов було задоволено та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто борг за договором позики в розмірі 4019914,41 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., всього стягнуто 403 743,41 грн.

Окрім того, з відповіді Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, адресованої Господарському суду міста Києва від 02.03.2020 видно, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №32033197 з виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області №2-5143 про накладення арешту на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ухвала виконана, арешт накладено, виконавче провадження у цій частині завершено. Боржником по виконавчому провадженню є ОСОБА_2 , стягувачем є ОСОБА_1 (а.с.218).

Відповідно до положень ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч.2. ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

На підставі наведених вище норм закону, висновок суду першої інстанції про те, що оскільки заявник ТОВ «Українська факторингова компанія» не була учасником справи №2-5143/11 по якій було накладено арешт на спірне домоволодіння АДРЕСА_1 , яке на теперішнійчас є власністю заявника, відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Заявнику для захисту своїх порушених прав слід звернутися до суду з позовом як передбачено нормами ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»про визнання права власності на майно на яке накладено арешт та яке він вважає належним йому і про зняття з цього майна арешту, тоді, як звернувшись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі, учасником, якої заявник не був, останній обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» залишити без задоволення

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: