Справа № 194/333/22
Номер провадження № 2/194/303/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м.Тернівка

Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Корягін В.О., при прийнятті позовної заяви представника позивача Карлаш Івана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 18 березня 2022 року у електронній формі звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 01 листопада 2008 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2492.

Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року позовну заяву представника позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було залишено без руху, яку представник позивача отримав 01 квітня 2022 року.

Представник позивача ОСОБА_3 07 квітня 2022 року надав суду заяву про усунення недоліків, при цьому усунув частину зазначених в ухвалі судді недоліків.

Дійсно, судовий збір за подання даної позовної заяви ОСОБА_1 сплачений.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі, суддя зазначає наступне.

Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_2 на території м. Тернівка Дніпропетровської області зареєстрованим не значиться.

Відповідач ОСОБА_2 є громадянином іншої держави, отже застосовуються норми Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Отже, у даному випадку суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження та застосовується право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, за відсутності угоди сторін про підсудність справи з іноземним елементом судам України, обов`язок доведення підсудності судам України покладається на особу яка звертається до суду з позовною заявою про захист своїх прав та інтересів.

У даному конкретному випадку цей обов`язок покладається на позивача ОСОБА_1 , яка повинна довести ті обставини, що відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження в Україні або подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі (за відсутності зареєстрованого місця проживання це акт про місце проживання особи).

Окрім того, суд також позбавлений можливості визначити підсудність конкретному суду в Україні за відсутності будь-яких доказів проживання в Україні відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній не має зареєстрованого місця проживання в м. Тернівка Дніпропетровської області, а позивач по справі не надає доказів будь-якого відомого зареєстрованого місця проживання в Україні громадянина Італії - ОСОБА_2 або акт про його останнє відоме місце проживання в Україні.

Окрім того, позивач не зазначає останнє відоме місце проживання відповідача в Італії.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже, представник позивача не зазначив в позовній заяві останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, представник позивача не обґрунтував позовну вимогу щодо звернення з даною позовною заявою до судів України у тому числі, оскільки представник позивача не зазначає суду докази, що підтверджують обставини того, що останнє місце проживання відповідача в Україні (за відсутності зареєстрованого місця проживання це акт про місце проживання особи).

Таким чином, позивач вказані недоліки в ухвалі судді від 01 квітня 2022 року в зазначений строк для усунення недоліків позовної заяви не усунув.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень ЦПК України, які діяли на час звернення до суду з позовною заявою, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, суд позбавлений можливості за своєї ініціативи без заяви учасника справи про поновлення пропущеного строку звернення до суду вирішувати питання про поновлення, продовження процесуальних строків.

Станом на 12 квітня 2022 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 ухвалу судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року не виконали, заяву про поновлення строку звернення до суду або заяву з зазначенням інших підстав для поновлення строку суду не надали.

Таким чином, строк визначений в ухвалі судді від 01 квітня 2022 року сплинув.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з чим, враховуючи, що ухвала судді про залишення заяви без руху отримана представником позивача, заяв від нього про продовження процесуального строку для усунення недоліків заяви до суду не надходило, провадження по справі не відкрито, на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

При цьому, суддя зазначає, що позивач ОСОБА_1 не позбавляється права доступу до правосуддя, оскільки в разі не проживання відповідача в Україні, позивач може звернутися відповідно до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» до суду Італії, за місцем знаходження відповідача громадянина Італії ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву представника позивача Карлаш Івана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу разом з доданими до неї матеріалами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отриманні її копії.

Суддя В.О. Корягін