ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/115/22 Справа № 203/233/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2010 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 9580 грн. 11 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 05.12.2018 року має заборгованість в сумі 51920 грн. 61 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 13541 грн. 66 коп., по процентам в сумі 17685 грн. 99 коп., пені в сумі 17982 грн. 45 коп., а також нарахованим відповідно до умов п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 2460 грн. 51 коп. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2010 року, яка виникла станом на 05 грудня 2018 року, в сумі 13541 грн. 66 коп., що становить заборгованість за тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) судовий збір в сумі 1762 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2021 року в частині відмови стягнення заборгованості за процентами, ухваливши в цій частині - нове рішення, яким вимоги про стягнення заборгованості за процентами задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2021 року в справі №203/233/19 (складено у повному обсязі 01.03.2021 року) в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором в сумі 13541грн. 66 коп. та судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором в сумі 13541грн. 66 коп. та судового збору в сумі 1762 грн.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року просить залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2021 року по справі №203/233/19 (складено у повному обсязі 01.03.2021 року) по справі АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови Акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості без змін.

У відзиві Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року просить у задоволенні апеляційної скарги - відмовити в повному обсязі, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2010 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 9580 грн. 11 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши заяви, вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування.

Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 05.12.2018 року має заборгованість в сумі 51920 грн. 61 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 13541 грн. 66 коп., по процентам в сумі 17685 грн. 99 коп., пені в сумі 17982 грн. 45 коп., а також нарахованим відповідно до умов п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 2460 грн. 51 коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання в даному випадку розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст наведених вище ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що 11.02.2010 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 9580 грн. 11 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною заявою відповідачки від 11.02.2010 року, яка містить підпис останньої про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг.

Факт видачі кредитної картки, її перевипуску, встановлення кредитного ліміту та користування кредитними коштами підтверджується відповідною довідкою банку, випискою по рахунку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка та її представник не заперечували факт оформлення та підписання відповідачкою заяви від 11.02.2010 року, видачі кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, а також факту користування кредитними коштами.

В зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, що виникла станом на 05.12.2018 року, в сумі 13541 грн. 66 коп.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахував, що стороною відповідача заперечувався факт ознайомлення відповідачки з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції врахував, що розмір, підстави та порядок нарахування процентів, пені та штрафів в заяві від 11.02.2010 року не визначені.

Надані до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача, а тому не визнаються судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення позичальника саме з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України.

В зв`язку з цим, суд першої інстанції визнав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачки процентів, пені та штрафів.

Задовольняючи частково позові вимоги банку, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а тому оскільки права банку порушено, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з боржника отриманої суми кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк не містить.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, що з розрахунку заборгованості вбачається, що за весь період користування кредитною карткою, відповідачем сплачувались кошти за користування кредитом, а тому процентна ставка була узгоджена сторонами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов Банку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції незаконно задовольнив позовні вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідач взагалі не отримувала від позивача грошові кошти та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, а користування ОСОБА_1 грошовими коштами підтверджуються наданими доказами та матеріалами справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова