ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1606/20 Номер провадження 22-ц/814/335/22Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

секретар:Таценко Т.Р.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 травня 2021 року у складі судді Киричок С.А.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, заподіяної посяганням на гідність, честь і ділову репутацію,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду та просив визнати, що поширені ОСОБА_2 відомості, щодо особистого життя ОСОБА_1 такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію та зобов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно ОСОБА_1 , стягнути з відповідача 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є публічною особою - діючим головою Краснолуцької сільської ради, а відповідач - депутатом Гадяцької районної ради та головою СФГ ОСОБА_5 «Колос». 09.04.2020 позивачу стало відомо, що на земельну ділянку, право користування якою на даний час розглядається в судовому порядку, заїхала невідома сільськогосподарська техніка та почала обробіток землі. З метою недопущення порушення законних прав та інтересів громади Краснолуцької ОТГ позивач викликав працівників поліції, які прибули на місце події близько 18 год. ОСОБА_2 поводився агресивно, постійно висловлювався в сторону позивача брутальною лайкою, висловлювався у принизливій та непристойній формі, яка принижувала його честь, гідність, ділову репутацію. Також, поширював неправдиві дані стосовно його приватного життя, а саме: стосовно його стосунків із старостою Малопобиванської сільської ради ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано поширені ОСОБА_2 відомості щодо особистого життя ОСОБА_1 такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного заочного рішення відмовлено. Роз`яснено право на оскарження судового рішення в загальному порядку.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову з задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильності встановлених обставин, які мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що 09.04.2020, під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_1 , останній своєю зухвалою поведінкою спровокував його на неординаційні дії, тому виключно в свій захист, відповідач можливо і допускав якихось висловлювань, але в своїй мові він не здійснював ніякої конкретики, що індивідуалізує ту чи іншу особу.

Окрім того, в порушення вимог процесуального законадавства, місцевий суд, володіючи інформацією стосовно місця реєстрації та проживання відповідача, не здійснював відправок судової кореспонденції, зокрема судових повісток, на адресу проживання відповідача, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семенко Б.М. до суду надійшов відзиив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого суду залишити без змін, а пеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Відзив обгрунтований тим, що відповідач у поданій апеляційній скарзі не навів жодних доказів та обгрунтувань на спростування його поведінки, яка принижувала честь та гідність позивача. Окрім того, вказав, що відповідач ОСОБА_2 свідомо неотримував судової кореспонденції, тому місцевий суд здійснив його виклик через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового слухання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є головою Краснолуцької об`єднаної територіальної громади.

Відповідач ОСОБА_2 є депутатом Гадяцької районної ради та головою СФГ ОСОБА_5 «Колос».

Між сторонами виник спір щодо земельної ділянки.

У 2019 році СФГ ОСОБА_5 «Колос» звернулося з позовом до виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради про визнання права користування земельною ділянкою площею 100,00 га, Державний акт на право постійного користування землею від 23.12.1999 року, серія ПЛ №12 для ведення фермерського господарства.

Громадянину ОСОБА_5 , відповідно до рішення Гадяцької районної ради народних депутатів від 22.12.1999 року було надано у постійне користування земельну ділянку площею 100,00 га для ведення селянського фермерського господарства та на підставі цього видано Державний акт на право постійного користування землею.

Згідно актового запису про смерть № 268 від 06.11.2001 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим дана земельна ділянка на думку позивача, відійшла до комунальної власності Краснолуцької ОТГ.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.11.2019 року СФГ ОСОБА_5 «Колос» відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю. Не погодившись з вказаним рішенням СФГ ОСОБА_5 «Колос» подало апеляційну скаргу до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою 03.02.2020 року Східного апеляційного господарського суду провадження у справі № 917/817/19 за апеляційною скаргою СФГ ОСОБА_5 «Колос» зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду України справи № 922/989/18 та оприлюднення в ЄДРСР повного тексту постанови Великої Палати ВСУ у справі № 922/989/18.

09.04.2020 року головою Краснолуцької ОТГ Романенком В.В. здійснено виклик на лінію 102 і повідомлено про незаконний обробіток земельної ділянки, право користування якою, на даний час розглядається в судовому порядку.

На виклик приїхали працівники поліції та з`явився ОСОБА_2 .

Працівниками поліції, які виїхали за викликом здійснювався відеозапис нагрудною камерою, розміщеною на форменному одязі старшого дільничного офіцера поліції Гадяцького ВП ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 працівниками поліції було повідомлено про здійснення відеозапису.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 висловлювався брутальною лайкою та розповідав серед присутніх там людей інформацію стосовно стосунків ОСОБА_1 зі старостою Малопобиванської сільської ради ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання дій ОСОБА_2 такими, що поширюють відомості щодо особистого життя ОСОБА_1 , які не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч. 3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч. 2 ст. 299 ЦК України).

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц (провадження № 61-508св17) вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши зміст оспорюваних позивачем висловлювань, колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутнє поширення відомостей щодо особистого життя ОСОБА_1 . В той же час ОСОБА_2 висловлював на адресу позивача оціночні судження, суб?єктивну думку щодо його стосунків з жінкою в брутальній, принизливій та непристойній формі, чим образив ОСОБА_1 та порушив право позивача на повагу до гідності та честі.

При цьому, відповідач не стверджував та не розповсюджував відомостей щодо стосунків між позивачем і старостою Малопобиванської сільської ради ОСОБА_4 .

Згідно ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (стаття 280 ЦК України).

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно п. 6 абз. 6 п. 919 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У даному ж випадку образи висловлені відповідачем на адресу позивача, є його суб`єктивною думкою, висловленою у формі образи, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм, тобто порушує його особисті немайнові права, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди.

Враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі також - «ЄСПЛ»), сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», у якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (див. рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А, № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» [ВП] (<...>) [GC], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016, та «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274).

ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (див. рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року). У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (див. рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, пункт 70, від 21 травня 2015 року, із подальшими посиланнями).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 18).

Місцевий суд повідомляв відповідача про судові засідання за адресою АДРЕСА_2 , звідки конверти поверталися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б підтверджували місце проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, зокрема відповідач її суду не повідомляв.

Отже, повідомлення відповідача за адресою: АДРЕСА_2 є неналежним повідомленням про судове засідання. За адресою реєстрації - АДРЕСА_1 , судові повістки не направлялися.

Таким чином, відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання 31.05.2021 р., про що він вказує в апеляційній скарзі, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. (100%).

Дана позовна вимога задоволена частково на суму 3000 грн., тобто на 6 %.

Таким чином, враховуючи пропорційність задоволених вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 126,12 грн. (2102 грн. ? 6 %), а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2074,67 грн. (2207,10 грн. ? 94 %).

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 376 ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, заподіяної посяганням на гідність, честь і ділову репутацію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 126,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2074,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль