Справа № 291/1506/20
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кащук Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розподіл спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року позивач звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.11.2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який в послідуючому був розірваний згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09.11.2020 року. В шлюбі в сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було отримано в дар грошові кошти в сумі 60000 грн.. Вказані кошти були подаровані родичами та друзями під час святкування весілля і після цього весь час перебували у відповідачки та не були витрачені на час розірвання шлюбу. А тому просить суд визнати право спільної сумісної власності та поділити спільне майно подружжя.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити із підстав наведених у позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, подала відзив на позов, суду пояснила, що кошти які були подаровані на весілля, вони спільно потратили з позивачем, спочатку, одразу після весілля розраховувалися за музику, відео та фото, потім проживали у її батьків, обоє ніде не працювали, позивач деякий час працював у ДП «Рогачівське», але гроші в родину не приносив. Дані кошти також були витрачені на народження дитини та її утримання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У п. п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до положень ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз`яснено у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно,необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що з 10 листопада 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.11.2017 року виданим Виконавчим комітетом Рогачівської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.30).

Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.34-35).

Сторони є батьками малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 виданого 26.03.2018 року виконавчим комітетом Рогачівської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.31).

В судовому засіданні, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Разом з батьками відповідачки зробили дітям весілля в листопаді 2017 року в с.Рогачі, у сватів, весілля було десь на 30 чоловік. Всі перепійні гроші забрала сваха. Вона за місяць зробила три весілля. Хоче щоб синові вернули його половину грошей, ті що подарували їхні родичі. Було подаровано близько 60 тис. грн.. Після весілля син проживав у ОСОБА_6 у дружини, там і працював у колгоспі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позиває є його племінник. Його колишня дружина племінника обманула. Їхня родина робила весілля разом з сватами. Був присутній на весіллі, особисто подарував племіннику 2 тис. грн., по скільки інші гості дарували він не знає. Після весілля гроші рахувала відповідачка з своїми родичами в будинку, а позивач в цей час був у шалаші. Після весілля племінник проживав у будинку дружини, працював у колгоспі фуражиром, возив до сватів їжу худобі з колгоспу. Часто приходив до матері ночувати, вона його обстірувала, годувала.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивач по справі є її онуком, до весілля готувалася вся родина. Позивач до цих пір не знає яку суму подарували на весілля. Батьки відповідачки за подаровані кошти купили автомобіль, яким їздить батько відповідачки. Особисто падарувала 5 тис. грн.. Скільки коштів загалом подарували їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що була присутня на весіллі онука, позивача по справі, особисто подарувала 2,5 тис. грн. Родина подарувала 30 тис. грн.. Онук ріс без батька. Дочка позичила гроші на весілля, мати відповідачки повернула гроші дочці. Не бачила скільки грошей дарували інші гості.

Свідок ОСОБА_10 , суду пояснила, що сторони одружилися, проживали разом, народилася дитина, потім розбіглися. Купили машину. Коштами подарованими на весіллі розпоряджалася мати відповідачки, а позивач і не знає скільки їх взагалі було.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що колишній зять хоче відсудити в дочки 60 тис. грн. Подарованих грошей на весіллі було чи то 30 чи 31 тис. грн.. З цих грошей віддали за музику, віддали борг 4 тис. грн.. Після весілля молоді проживали разом з нею. Позивач працював в колгоспі, отримував заробітню плату, але програвав її в автомати. Кожну пятницю зять ходив у бар, потім повертався додоми. З часом завів коханку та дитину. До дитини він не ходить, аліментів не платить. Автомобіля у власності не має.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що за перепійні гроші сторони жили, оплатили витрати по народженню дитини, купили коляску, робили хрестини.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що весільних грошей подарованих сторонам було 30 тис. грн., багато конвертів подарованих було пустих, дарували по 20 і по 5 грн.. Хто скільки конкретно дарував не бачила. Весілля було десь на 100 чоловік. Коли рахували гроші позивач був присутній.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що була присутня на весіллі в сторін. Відповідачка є її рідною сестрою. Хто скільки грошей дарував на весіллі вона не бачила. Подаровані гроші тратили на народження дитини. У період шлюбу позивач і відповідачка проживали у її батьків. Позивач любив грати на ігрових автоматах.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що проживає з матірю позивача, та робили йому весілля разом з батьками відповідачки. Скільки було людей не весіллі не памятає.До цього часу не знають скільки було подарованих грошей, і де вони ділися. Коли рахували гроші він не був при цьому присутній. Хочуть, щоб половину грошей віддали позивачу

Відповідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 1 та 2ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Позивач повідомив суд про спільно набуте під час шлюбу майно та самостійно визначив його вартість, однак підтвердження щодо його придбання (договори купівлі-продаж, чеки, накладні та ін.) суду не надано.

Відповідно до вимогст. 71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Посилання позивача на те, що саме йому належать на праві спільної сумісної власності вказане у позові майно, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Із змісту ч. 6ст. 81 ЦПК Українивбачається, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, за відсутності будь-яких достовірних та належних доказів придбання вказаного майна в період шлюбу, а також із урахуванням відсутності будь-яких відомостей щодо його вартості, суд приходить до висновку про відсутність доказів того, що позивачу належить частина майна набутого за час шлюбу з відповідачем.

Суд звертає увагу на те, що позивач не скористався своїм правом щодо підтвердження придбання вказаного у позові майна за період шлюбу та його вартості. Доказів суду надано не було.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Частинами 1, 2 ст.141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених ним при зверненні до суду з позовом судових витрат, немає.

Керуючись ст..ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст..ст.368, 372 ЦК України, ст. ст.4, 259, 265-268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2022 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_2 .

Суддя О. В. Митюк.