Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне рішення)
11.04.2022 Справа №607/24160/21

11 квітня 2022 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-Головуючого судді Черніцької І.М.

-при секретарі судового засідання Скала В.І.

-сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за отримане речове майно,-

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за отримане речове майно, отриманого під час проходження служби, строки носіння якого не закінчилися, у розмірі 2406,19 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 від 25.07.2016 року за №161 солдата ОСОБА_1 , якого наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 від 25.07.2016 року за №139-РС призначено на посаду водія електрика ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , з 25 липня 2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та на всі види забезпечення. З 25 липня 2016 року ОСОБА_1 вважався таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. ОСОБА_1 виданого речове майно.

Згідно спільної директиви МО України та ГШ Збройних сил України від 26.04.2017 року за №Д -322/1/15дск, директиви командування військ ОК «Захід» від 27.04.2017 року № Д-6дск та розпорядження начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2017 року №501/44/1/755, військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 01.07.2017 року перейшла на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.11.2017 року за №133 ОСОБА_1 звільнено з військової служби і визнано таким, що з 16 листопада 2017 року справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Тернопільського міського об`єднаного військового комісаріату Тернопільської області до постановки на військовий облік. 16 листопада 2017 року відповідач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.

На момент виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття з усіх видів забезпечення, за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу В- 1 пара, штани утеплені н/з 1 комплект, сорочка бойова 1 штука, труси трикотажні 2 штуки, фуфайка з коротким рукавом 2 штуки, шкарпетки літні 4 комплекти, костюм польовий бавовняний 2 комплекти, кашкет польовий 1 штука, шапка зимова 1 штука, на загальну суму 3510,71 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 листопада 2017 року за №133 визначено утримати зі солдата ОСОБА_1 кошти за недонос речового майна згідно довідки розрахунку за №44 у розмірі 3510,71 грн.

Згідно витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 2017 рік, з грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 утримано грошові кошти у сумі 1104,52 грн. в якості відшкодування майнової шкоди за речове майно, строк носіння якого не закінчився з урахуванням зносу.

Станом на даний час сума заборгованості відповідача перед державою, в особі військової частини НОМЕР_1 за вказане речове майно становить 2406,19 грн.

З метою досудового врегулювання спору 08 грудня 2021 року за №7854 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу відповідача направлено лист з проханням в добровільному порядку погасити заборгованість. Однак, кошти від відповідача не надходили.

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації та оголошення на сайті судової влади. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 25 липня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 за №161 солдата ОСОБА_1 , який прибув з Тернопільського ОМВК Тернопільської області, для проходження військової служби та уклав контракт про проходженя війської служби терміном на три роки з 25 липня 2016 року по 25 липня 2019 року, призначено наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25 липня 2016 року за №139-РС на посаду водія-електрика ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , з 25 липня 2016 року зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 , на всі види забезпечення. Згідно вказаного наказу ОСОБА_1 з 25 липня 2016 року справи та посаду водія-електрика ВЧ НОМЕР_2 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №133 від 16 листопада 2017 року, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , начальника майстерні ремонту радіотехнічної станції ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби на підставі вимог підпункту «е» (у зв`язку із службовою невідповідністю) пункту 1 частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно вказаного наказу з 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 слід вважати таким, що справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Тернопільського міського об`єднаного військового комісаріату Тернопільської області для постановки на військовий облік. 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

На момент виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття з усіх видів забезпечення, за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу В- 1 пара, штани утеплені н/з 1 комплект, сорочка бойова 1 штука, труси трикотажні 2 штуки, фуфайка з коротким рукавом 2 штуки, шкарпетки літні 4 комплекти, костюм польовий бавовняний 2 комплекти, кашкет польовий 1 штука, шапка зимова 1 штука, на загальну суму 3510,71 грн., з врахуванням зносу, що підтверджується довідкою-розрахунком за №44 та карткою за №2932 обліку матеріальних засобів особистого користування.

Згідно витягів з книги обліку грошових стягнень і нарахувань вбачається, що з ОСОБА_1 в рахунок погашення вартості утриманого військового майна, строки носіння якого не закінчилися, стягнуто 1104,52 грн. та заборгованість відповідача перед позивачем становить 2406,19 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 було направлено лист з проханням слатити кошти за недонос речого майна у добровільному порядку, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 за вказаними реквізитами.

Згідно довідки командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.09.2021 року за №233, відповідно до спільної директиви МО України та ГШ Збройних сил України від 26.04.2017 року за №Д-322/1/15дск, директиви командування військ ОК «Захід» від 27.04.2017 року №Д-6дск та розпорядження начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2017 року №501/44/1/755, військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 01.07.2017 року перейшла на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».

Суд, розглянувши справу, вивчивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.
Положеннями ст. 9-1 цього ж Закону передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно.
Як встановлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідач у відповідності до вимог п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» забезпечувався форменим одягом за рахунок державних коштів.
Відповідно до вимог абз.7 п.4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 р. (зареєстровано в Мінюсті 26.05.2016 р. за № 768/28898) у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка здійснювала речове забезпечення ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби за контрактом. ОСОБА_1 отримав належне йому речове майно, що підтверджується наявними у справі доказами. Однак був звільнений із служби у зв`язку із службовою невідповідністю.

Таким чином, оскільки під час проходження служби відповідачу були видані предмети речового майна, при звільненні зі служби у зв`язку із службовою невідповідністю, повна вартість майна в добровільному порядку не сплачена, суд вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь військової частини НОМЕР_1 вартість отриманого ним речового майна в сумі 2406,19 грн., з врахуванням зносу та часткового погашення боргу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 коштів за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчились у розмірі 2406,19 коп.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив будь-яких доказів на спростування доводів позивача.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 82, 259, 263, 265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за отримане речове майно задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Військової частини НОМЕР_1 кошти за отримане речове майно у розмірі 2406 (дві тисячі чотириста шість) грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Військової частини НОМЕР_4 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. сплаченого судового збору.

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Військова частини НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.

Головуюча І.М. Черніцька