Справа № 493/1321/21
Провадження № 2/493/78/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою від 01.11.2021 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 31.08.2020 року вона позичила відповідачу грошові кошти в сумі 23400 грн., про що останній власноруч написав розписку та зобов`язався повернути борг до 31.12.2020 року.

Свої зобов`язання за борговою розпискою позивач виконала належним чином, а саме надала зазначені у розписці грошові кошти відповідачеві, але ОСОБА_2 в строки, визначені в розписці грошові кошти не повернув.

17.08.2021 року позивач надіслала відповідачу письмову вимогу, яку останній отримав, однак кошти так і не повернув, тому позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом про стягнення коштів. А саме за договором позики від 31.08.2020 року станом на 01.09.2021 року - основну суму заборгованості в розмірі 23400 грн., проценти від суми позики в розмірі 468,00 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 469,28 грн. та інфляційних збитків - 1462,50 грн., а всього: 25799,78 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав частково, а саме тільки суму боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ч. 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 31.08.2020 року отримав кошти від ОСОБА_1 в сумі 23400 грн., що підтверджується копією розписки від 31.08.2020 року.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 саме позичив у ОСОБА_1 кошти та зобов`язався повернути до 31.12.2020., отже розписка містить умови отримання позичальником боргу із зобов`язанням його повернути до визначеної дати, тому судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики.

Однак ОСОБА_2 свого зобов`язання не виконав, грошові кошти ОСОБА_1 у визначений в розписці термін не повернув, тому вона має право вимагати від відповідача боргового зобов`язання.

Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 31.08.2020 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинен сплатити за договором позики борг у розмірі 23400 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже враховуючи, що інше не встановлено договором або законом, відповідач має сплатити позивачеві проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. Такі проценти мають нараховуватися протягом строку дії договору, а після його закінчення кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно зі статтею 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні, що відповідає висновку, зазначеному у постанові Касаційного цивільного суду № 756/3128/16-ц від 09.08.2019 року .

Тому позикодавець має право вимагати стягнення процентів за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто з 01.09.2020 до 31.12.2020 року.

Таким чином належить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 31.08.2020 року в розмірі 468,00 грн., де сума заборгованості становить 23400 грн., облікова ставка НБУ - 6 %, дата початку нарахування - 01.09.2020 року, дата закінчення нарахування - 31.12.2020 року, тобто 122 дні (23400 грн. х 6 : 100 : 366 х 122 = 468 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що строк виконання зобов`язання настав 31.12.2020 року, і воно не виконане у визначений строк, з 01.01.2021 року зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За період з 01.01.2021 до 01.09.2021 індекс інфляції складає 106,25, отже розмір індексації заборгованості становитиме 1462,50 грн., де сума заборгованості становить 23400 грн., сукупний індекс інфляції - 106,25 (23400 грн. х 106,25 : 100 - 23400 = 1462,50 грн.).

Сума 3 % річних складатиме 469,28 грн., де сума заборгованості становить 23400 грн., дата початку нарахування - 01.01.2021 року, дата закінчення нарахування - 01.09.2021 року, тобто 244 дні, відсоткова ставка - 3% річних (23400 грн. х 3 : 100 : 365 х 244 = 469,28 грн.).

Отже в загальній сумі з відповідача підлягає стягненню 25799,78 грн., які складаються з наступного: сума боргу - 23400 грн., відсотки - 468 грн., 3% річних - 469,28 грн., інфляційні втрати - 1462,50 грн.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., який вона просить стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: с. Оленівка Подільського району Одеської області, грошові кошти у сумі 25799 (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 78 копійок, які складаються з наступного: сума боргу - 23400 грн., відсотки - 468 грн., 3% річних - 469,28 грн., інфляційні втрати - 1462,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: с. Оленівка Подільського району Одеської області, понесені нею судові витрати у сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.04.2022 року.

СУДДЯ