КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1676/21 Головуючий у І інстанції Горбенко Н.О.
Провадження №22-ц/824/4459/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі,

УСТАНОВИВ:

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Оскільки, відповідач не в повній мірі виконує свій батьківський обов`язок, позивач самостійно для забезпечення дочки несе витрати на її утримання, тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 26 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з щорічною індексацією суми аліментів відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмір 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що стягнуті судом аліменти в розмірі 3500 грн. не відповідають інтересам дитини, а відповідач, в свою чергу, не приймає взагалі ніякої участі в житті дитини, не допомагає їй фізично у вихованні доньки, не купує дитині одежу, взуття, шкільні речі, подарунків до свят, не приймає фінансової участі в лікуванні та оздоровленні дитини.

ОСОБА_1 вказує на те, що вона виховую дитину сама, багато працює та не має можливості відводити дитину на додаткові заняття та гуртки, забирати її зі школи, оскільки вечірньої групи в школі немає і дитину потрібно забирати зі школи о 16 год. 00 хв. щоденно. Останній доводиться наймати няню та оплачувати ці послуги.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач проживає в Польщі, однак за період з 01 січня 2019 року по поточний час батько не зустрічався з дитиною, хоча неодноразово бував в Україні, жодного разу не спілкувався з нею засобами відеозв`язку.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 червня 2012 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, з 02 червня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20 серпня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відповідач - ОСОБА_2 є батьком народженої за час шлюбних відносин з позивачем доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

З наданої інформаційної довідки Державної прикордонної служби України, вбачається, що у період з 01 січня 2019 року по 18 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово здійснював перельоти літаками з аеропорту Бориспіль та Київ (Жуляни). Деякі з даних періодів перебування за кордоном тривали від одного місяця до двох місяців, що підтверджує наявність спроможності сплати коштів на утримання дитини та спростовує доводи представника відповідача щодо матеріального стану платника аліментів (а.с.105).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтування стягнення аліментів саме у розмірі 7000 грн., тому розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно на дитину є адекватним і співрозмірним з урахуванням всіх обставин справи, що були всебічно досліджені під час судового засідання.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

З матеріалів справи вбачається, що наразі донька сторін проживає разом з матір`ю, а так як ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 3500,00 грн.

До апеляційної скарги долучено: орієнтовний перелік основних витрат на утримання дитини (а.с. 121-123), з якого вбачається, що витрати на дитину за місяць складають 16 405,59 грн., копія довідки про вартість шкільних обідів (а.с. 125) (вартість обіду в середньому для учнів становить 50 грн.), копії товарних чеків, що є підтвердженням витрат здійснених матір`ю дитини для її утримання.

Аналізуючи надану довідку про участь батька в шкільному житті дитини та довідку про склад сім`ї (а.с. 124,126), судова колегія приходить до висновку, що відповідач взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам та встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 7 000,00 грн. оскільки ОСОБА_2 є батьком дитини, яка проживає разом з матір`ю, а тому на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

Крім того, відповідач, знаючи про розгляд даної справи, не скористався своїм правом для подання пояснень та заперечень ані в суді першої інстанції ані в суді апеляційної інстанції, тобто не спростував твердження позивача, що відповідач є працевлаштованим та має сталий дохід. В той же час, доказів на підтвердження розміру свого щомісячного доходу (заробітної плати), неспроможності сплачувати аліменти на дитину у визначеному позивачем розмірі відповідач суду не надав.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Оскільки, довідка про доходи ОСОБА_2 відсутня, тобто жодних доказів неможливості сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі останнім не надано, та в матеріалах справи не міститься, тому судова колегія, враховуючи приписи ст. 182 СК України та інтереси дитини, приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 7 000,00 грн., адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріального становища обох сторін, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні - суму стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить збільшити з 3500,00 грн. до 7000,00 грн., змінивши в цій частині рішення суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 рокузмінити, збільшити стягнуту судом суму аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 3500,00 грн. до 7000,00 грн. (семи тисяч) гривень в твердій грошовій сумі, щомісячно, починаючи стягнення з 26 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з щорічною індексацією суми аліментів відповідно до закону

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана