ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/650/22 Справа № 208/4168/21 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк про припинення обтяження на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, пред`явленим до АТ КБ Приватбанк на предмет припинення обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом вилучення з реєстру запису про обтяження, реєстраційний номер обтяження №3761804, вчиненого 20 вересня 2006 року державним реєстратором приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. на підставі договору іпотеки серія та номер ВЕВ 86 від 20 вересня 2006 року, реєстровий номер 3018, з підстав того, що зазначений запис про обтяження вказаної квартири вчинений державним реєстратором на підставі договору іпотеки, який вона уклала в забезпечення основного зобов`язання за кредитним договором №DZB0GK00770172 від 20 вересня 2006 року з ЗАТ КБ Приватбанк, за кредитні кошти якого позивач придбала зазначену квартиру з укладання договору купівлі-продажу від 20 вересня 2006 року посвідченого нотаріально, а 25 листопада 2011 року кредит було закрито, про що позивач надала відповідну довідку банку, датовану 28 квітня 2021 року. Зважаючи на те, що позивач виконала зобов`язання достроково, нею на адресу нотаріуса було направлено заяву про зняття заборони, однак з роз`яснень нотаріуса Моісієнко В.М. їй надана відповідь про зміну обтяження 13 березня 2007 року приватним нотаріусом ДМНО Козіною А.В., де підставою став договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги ЗАТ КБ Приватбанк за договорами по іпотечним кредитам, посвідчений 19 лютого 2007 року за реєстровими №№ 351,352 та з того часу іпотекодержателем є юридична особа ОСОБА_3 №1 ПІ-ЕЛ-СІ, який і повинен надати повідомлення про закриття кредиту та відсутність заборгованості, а довідка ПАТ КБ Приватбанк містить неправдиву інформацію. При зверненні позивача до відповідача з проханням надання копії договору відступлення прав вимоги та виписку за кредитним договором №DZB0GK00770172 від 20 вересня 2006 року, останній повідомив, що це був договір факторингу та позивач не має права отримувати копію цього договору. Позивач зазначає, що відповідач в період з 20 вересня 2006 року по 25 листопада 2011 року приймав від неї платежі за кредитним договором та не повідомляв про відступлення прав вимоги до іншої юридичної особи, а записи про обтяження нерухомого майна, існують дотепер, що стало підставою для звернення її з позовом до суду.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 листопада 2021 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с. 71-74/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі /а.с. 82-83/.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року відповідно до кредитного договору № DZB0GK00770172 (а.с.9), укладеного між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк", позивач отримала кредит у розмірі 46000 доларів США на придбання квартири зі строком повернення по 19 вересня 2021 року. Того ж дня позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири (без номеру) (а.с. 13), відповідно до якого вона придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки ВЕВ 86 від 20.09.2006 р. (а.с. 5-7), відповідно до якого позивач передав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в іпотеку банку. Викладені обставини підтверджуються копіями кредитного договору, договору купівлі-продажу квартири, договору іпотеки (а.с. 5-12, 13).

За твердженнями позивачки судом першої інстанції встановлено, що свої зобов`язання вона за кредитним договором виконала достроково і повністю закрила кредит у 2011 році, про що їй банк видав довідку від 28.04.2021 року, яка додана до матеріалів справи на підтвердження відсутності заборгованості позивача перед відповідачем (а.с. 24).

На початку 2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса, де дізналася, що на квартиру накладено заборону на відчуження відповідно до договору іпотеки. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (арк.с. 25), а саме: щодо квартири за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 3761804, дата реєстрації 20.09.2006 р., підстава обтяження - договір іпотеки, ВЕВ 86 від 20.09.2006 р., реєстровий № 3018, а також зареєстрована іпотека, реєстраційний номер 3797002, дата реєстрації 28.09.2006 р., яка була змінена 13.03.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., підстава зміни обтяження - договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договорами по іпотечним кредитам, посвідчений 19.02.2007 р. за реєстровими №№ 351,352. Позивачу було рекомендовано звернутися до АТ КБ "Приватбанк". 28.04.2021 року АТ КБ "Приватбанк" видав позивачці довідку, відповідно до якої позивачка не має заборгованості за кредитним договором № DZB0GK00770172 від 20.09.2006 року (а.с. 24). Дата закриття кредиту 25.11.2011 року. Однак нотаріус наполягав на необхідності письмового звернення банку з вимогою про скасування заборони відчуження. Позивачка знову звернулась до банку, та 22.03.2021 року отримала письмову відповідь за № 20.1.0.0.0/7-210322/14294 (а.с. 16), відповідно до якої право вимоги за кредитним договором № DZB0GK00770172 від 20.09.2006 року відступлено банком на користь компанії Ukraine Mortgage Loan Finance N.1 PLC (Великобританія), яку було ліквідовано 03.10.2017 року. Банк наголошує, що з огляду на це він не може задовольнити вимоги позивача та вжити заходів для зняття заборони відчуження з нерухомості. Позивачу було рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду.

Також судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за кредитним договором № DZB0GK00770172 від 20.09.2006 року відступлено банком на користь компанії Ukraine Mortgage Loan Finance N.1 PLC (Великобританія) 19.02.2007 року, тобто до виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); згідно ст. 516 ч. 1 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право вимоги за кредитним договором N DZB0GK00770172 від 20.09.2006 року відступлено банком на користь компанії Ukraine Mortgage Loan Finance N.1 PLC (Великобританія) 19.02.2

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Відмовлюяючи позивачеві у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відбулось відступлення банком права вимоги за кредитним договором N DZB0GK00770172 від 20-09-2006р до компанії ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС N 1 ПІ-ЕЛ-CI, іпотекодержателем на час звернення позивача до суду є зазначена компанія, що відображено у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у єдиному державному реєстрі іпотек, однак ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до АТ КБ Приватбанк, тобто до особи відносно якої питання щодо його прав та обов`язків не вирішується в межах даної цивільної справи.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Так, враховуючи що позовні вимоги про припинення обтяження на нерухоме майно, іпотекодержателем якого є компанія ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС N 1 ПІ-ЕЛ-CI, а позов пред`явлено до АТ КБ Приватбанк, тоді як з позовними вимогами необхідно звертатись до особи права та інтереси якої безпосередньо стосуються предмету спору, та виходячи з того, що позивачем не заявлялось клопотань про заміну неналежного відповідача колегія суддів приходить до висновку про ухвалення рішення судом першої інстанції з дотримання норм процесуальних та матеріальних норм, з правомірною відмовою в позові, як такого, що пред`явлений не до тієї особи.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального та процесуального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів, де виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров