Постанова

Іменем України

05 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 646/4407/20

провадження № 61-14306св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: акціонерне товариство «Кредобанк», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року у складі судді Білінської О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк»), приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1400, про звернення стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 30,8 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

Вказувала, що про існування виконавчого напису вона дізналась 22 липня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 62517661.

Зазначала, що 02 червня 2020 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. не мала підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки сума заборгованості за кредитним договором є спірною. Крім того, на момент вчинення спірного виконавчого напису з дня виникнення у АТ «Кредобанк» права вимоги минуло більше як три роки.

Також вказувала, що строк повернення кредиту на час вчинення виконавчого напису не сплив, оскільки кредитний договір діє до 02 вересня 2023 року.

Таким чином, враховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат», які б підтверджували безспірність заборгованості перед стягувачем, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 06 червня 2020 року, вчинений приватний нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., зареєстрований в реєстрі за № 1400.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1400, вчинений 02 червня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., про звернення стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 30,8 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем (іпотекодавцем) вимоги банку щодо усунення порушень, а відповідачем не було спростовано твердження позивача про її неотримання, тому приватним нотаріусом Барбуляк Х. М. було порушено процедуру вчинення виконавчого напису в частині дотримання підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, яким визначено, що повідомлення іпотекодавця (боржника) вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу, вказану в іпотечному договорі.

Отже, враховуючи те, що позивач не була у встановленому законом порядку проінформована про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, наслідки її непогашення, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість, визначена стягувачем у вимозі про усунення порушень, не є безспірною.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» задоволено частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року в частині вимог до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

В іншій частині рішення суду змінено в частині мотивів відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса, посилаючись на висновки, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, дійшов висновку, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки справи у спорах щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Враховуючи те, що висновок місцевого суду щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з підстав неповідомлення боржника про наявність заборгованості за кредитним договором та про розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, не відповідають фактичним обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни мотивів задоволення позовних вимог, а саме того, що заборгованість не є безспірною, оскільки оспорюваним виконавчим написом задоволено вимоги банку за період з 01 листопада 2013 року по 29 травня 2020 року, тобто за період поза межами строків позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Кредобанк».

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Кредобанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 233/3516/18, провадження № 61-4805св20, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19, від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що достатньою умовою вчинення виконавчого напису є саме надіслання боржнику вимоги (повідомлення) цінним листом з описом вкладення. При цьому вимога про надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису виписки по особовому рахунку позивача не передбачена законодавством України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів.

Заявник вказує, що апеляційний суд у оскаржуваній постанові вказував, що заборгованість не є безспірною, тому що оспорюваним виконавчим написом задоволено вимоги банку за період з 01 листопада 2013 року по 29 травня 2020 року, тобто за період поза межами строків позовної давності. Проте, нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, а не в межах строків позовної давності.

Також заявник посилається на те, що для одержання виконавчого напису приватному нотаріусу подаються документи, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом із тим, у матеріалах справи такі документи відсутні. Позивач не надав вказаних документів, клопотання про витребування доказів не заявляв.

Вказує, що пред`явлений позов позивача є перешкодою банку у поновленні порушеного права.

Відзиву на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № А020200 (Ф2337/08-08), за умовами якого позивачка отримала в кредит 60 000 доларів США строком до 02 жовтня 2023 року.

На забезпечення виконання вказаного кредитного зобов`язання 03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» також було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І. О. (а. с. 6-9).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2015 року у справі № 645/3802/15-ц позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення, оскільки АТ «Кредобанк» не надано доказів про отримання боржником повідомлення-вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором № А020200 (Ф2337/08-08) від 03 вересня 2008 року; банк не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення кредиту (а. с. 14-16).

02 червня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. вчинено виконавчий напис № 1400 про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,8 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 5). За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири, задоволено вимоги АТ «Кредобанк» за період з 01 листопада 2013 року по 29 травня 2020 року у розмірі:

47 052 доларів США - неповернута сума кредиту станом на 29 травня 2020 року;

16 398,90 доларів США - прострочені відсотки станом на 29 травня 2020 року;

17 575,90 грн - заборгованість по пені за період з 29 травня 2019 року по 29 травня 2020 року;

3 300 грн - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису,

що становить загальну суму 63 450,90 доларів США та 20 875,90 грн.

08 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса від 02 червня 2020 року (а. с.10-13).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення із таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що заявником оскаржуються судові рішення лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до банку, а тому в іншій частині не переглядаються.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 2.1-2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 300/470/17, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у травні 2015 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

З рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2015 року у справі № 645/3802/15-ц, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Ф2337/08-08 (А020200) від 04 вересня 2008 року на загальну суму 73 455,69 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 23 березня 2015 року становить 1 699 764,66 грн, яка складається з: 47 052 доларів США, що в еквіваленті становить 1 088 783,23 грн, - неповернутої суми кредиту; 16 398,98 доларів США, що в еквіваленті становить 379 470,54 грн, - прострочених відсотків, 10 004,79 доларів США, що в еквіваленті становить 231 510,84 грн, - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правомірно змінив мотиви задоволення позовних вимог у зв`язку із тим, що минуло більше трьох років з моменту виникнення права вимоги. Так, як було зазначено вище, вперше з позовом про стягнення заборгованості достроково банк звернувся у травні 2015 року й саме з цього часу виникло право вимоги за тілом та відсотками, а до нотаріуса відповідач звернувся лише у 2020 році.

При цьому колегією суддів також враховано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), а тому банк не мав права нараховувати пеню за період з 29 травня 2019 року по 29 травня 2020 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині мотивів задоволення позовних вимог, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому зазначення судом апеляційної інстанції в оскаржуваній поставі, що вимоги банку задоволено поза межами строків позовної давності, на що посилається заявник у касаційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування вказаного судового рішення відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду не можуть бути прийняті судом, оскільки судове рішення апеляційного суду у справі, яка переглядається, не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян