Провадження № 22-ц/811/3545/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника АТ АКБ «Львів» Мочульського Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Львів» про видачу дублікату виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В :

27 квітня 2020 року АТ АКБ «Львів» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ АКБ «Львів» 103 143,71 грн., заборгованості за кредитним договором та 1 547,16 грн. судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2020 року заяву Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів» про видачу дублікату виконавчого листа - задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа № 461/11117/15-ц виданого Галицьким районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ АКБ «Львів» 103 143,71 грн., заборгованості за кредитним договором та 1547,16 грн. судового збору.

Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №461/11117/15-ц.

Ухвалу суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2 28 вересня 2020 року оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника про дату, час та місце розгляду справи за заявою стягувача, чим суд позбавив скаржника права на участь у судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про втрату виконавчого документа та не наведено, конкретних поважних обставин та причин, підтверджених належними та допутимими доказами, які б заважали йому звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа після його втрати в межах строку, встановленого законодавством для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2020 року та прийняти нову про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд прийшов до висновку, що оригінал виконавчого листа втрачено, рішення суду не виконано і не втратило своєї законної сили.

З таким висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2015 року у справі №461/11117/15-ц вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів» 103 143,71 грн., заборгованості за кредитним договором та 1 547,16 грн. судового збору.

На виконання зазначеного вище рішення суду видано виконавчий лист про стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 .

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції ).

Із змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 вбачається, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Усталена практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі Півень проти України ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у Постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 (провадження № 61-8286св20).

Згідно із частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час набрання рішенням законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2 цієї статті зазначено, що строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження .

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 371 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19).

Колегія суддів виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Для видачі дубліката виконавчого листа необхідно встановити факт його втрати.

Встановлено судом, що виконавчий лист про стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 було пред`явлено для примусового виконання в Галицький відділ ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, де було відкрите виконавче провадження.

22 червня 2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

05 квітня 2017 року виконавчий лист про стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 був повторно пред`явлений до виконання до Галицького відділу ДВС м. Львів УЮ у Львівській області.

29.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в порядку вимог пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу та оригінал виконавчого документу направлено на адресу стягувача.

Враховуючи вимоги частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, строк пред`явлення виконавчого листа № 461/11117/15-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 до примусового виконання закінчився 29 червня 2020 року.

З даною заявою про видачу дублікату виконавчого листа АТ АКБ «Львів» звернулося до суду поштою 27 квітня 2020 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що стягувачем не надано належних та допустимих доказів, які б заважали йому звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа після його втрати в межах строку, встановленого законодавством для пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів не бере до уваги, оскільки стягувач звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Встановивши, що виконавчий лист № 461/11117/15-ц, виданий 08 червня 2016 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ АКБ «Львів» 103 143,71 грн., заборгованості за кредитним договором та 1 547,16 грн. судового збору, боржником в якому зазначений ОСОБА_1 , перебував на примусовому виконанні Галицькому відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та був повернутий стягувачу - АТ АКБ «Львів» , проте доказів отримання стягувачем АТ АКБ «Львів» зазначеного виконавчого листа матеріали справи не містять, тобто він був втрачений, а також, враховуючи те, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.12.2015 року не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, заборгованість боржником не погашена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про втрату виконавчого листа, не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять доказів про направленням на адресу скаржника постанов державного виконавця щодо виконавчих дій при примусовому виконання виконавчого листа та самого оригіналу виконавчого листа.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що AT АКБ «Львів» декілька разів звертався до Галицького відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області із проханням повідомити, де, на даний час, перебуває оригінал виконавчого документа (оскільки стягувачеві він не надходив) та надіслати на його адресу документи, які б підтверджували факт надсилання оригіналу виконавчого документа на адресу стягувача (квитанція про відправлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення), відповідно, докази отримання стягувачем оригіналу виконавчого документа (повідомлення і вручення рекомендованого листа).

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01.02.2019, 23.05.2019 та 24.06.2019 скеровано лист з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 19.06.2019 до Галицького відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області. Проте, відповіді на дані листи не надано.

Щодо посилань апелянта на те, що заяву про видачу дубліката виконавчого провадження розглянуто без його участі, слід зазначити наступне.

Згідно ст.433 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 направлялась повістка про виклик до суду за наявною в матеріалах справи адресою ( а.с. 84). Неявка сторони виконавчого провадження у судове засідання не перешкоджала вирішенню цього питання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви. Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник