Справа № 216/5972/21
Провадження № 2/216/1129/22
РІШЕННЯ

іменем України

28 березня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що його мати ОСОБА_3 знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у справі. Від їхніх відносин 14.05.1999 народився позивач. Позивач є студентом денної форми навчання ОСОБА_4 у місті Торунь на період з 01.10.2021 до 20.09.2024, за напрямком підготовки «Германістика». У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від пред`явлення цього позову і до закінчення навчання або до досягнення двадцяти трьох років.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково та пояснив, що оскільки в нього на утриманні знаходяться ще два сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він вважає за можливе сплачувати аліменти на сина ОСОБА_2 у розмір 1/6 частки свого доходу (заробітної плати) щомісячно.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №79, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьком якого записаний відповідач у справі. Згідно зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , позивач змінив прізвище на « ОСОБА_2 ».

На теперішній час позивач дійсно досяг повноліття, однак продовжує навчання у вищому навчальному закладі та згідно довідки від 16.12.2021, що міститься в матеріалах справи він є студентом денної форми навчання ОСОБА_4 у місті Торунь на період з 01.10.2021 до 20.09.2024, за напрямком підготовки «Германістика».

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на утриманні відповідача перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання.

Суд, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб сина, який продовжує навчання, а також наявності на утриманні відповідача ще двох неповнолітніх дітей, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на час навчання сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн, від сплати яких позивач був звільнений при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182, 199, 200 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 206, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на його утримання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 15 вересня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше досягнення сином двадцяти трьох років.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов