Справа № 948/88/22
Номер провадження 2/948/102/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» про стягнення орендної плати

в с т а н о в и в :

стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 4, 2301 га розташованої на території Кошманівської сільської ради Машівського району. 08.12.2015р. між ним та відповідачем укладено договір оренди вказаної земельної ділянки за умовами якого орендна плата вноситься у розмірі 8 313, 53 грн з урахуванням індексу інфляції від 01.01.2014р. до 31 березня і останній день вересня, тобто двічі на рік у визначеному розмірі. Позивач вважає, що орендар став щорічно зменшувати розмір орендної плати, в той час як повинен був її збільшувати на рівень інфляції та сплачувати, а саме: у 2019 році - 42 981, 30 грн; у 2020 році - 43 992, 14 грн; у 2021 році - 48 286, 93 грн. У зв`язку з цим, позивач направив відповідачу претензію про сплату на його рахунок 81 640, 26 грн орендної плати, з урахуванням індексів інфляції з 01.01.2014р. щодо кожного з трьох років, а також збитки на підставі ст. 625 ЦК України, але відповіді не отримав.

У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача 84 570, 49 грн, що включає орендну плату з урахуванням інфляції в розмірі 62 985, 43 грн, 3% річних - 2 119, 73 грн, пеню 19 465, 33 грн та судові витрати.

Відзив на позов

В установлений судом строк відповідач направив відзив на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що з урахуванням інфляційного збільшення орендна плата позивачу повинна була становити: у 2015 році - 15 011, 32 грн; у 2016 році - 15 629, 31 грн; у 2017 році - 17 760, 94 грн; у 2018 році - 19 460, 02 грн; у 2019 році - 21 173, 14 грн; у 2020 році - 21 682, 95 грн; у 2021 році - 23 315, 45 грн. Оскільки у 2014 році орендна плата була нарахована попередньому власнику у розмірі 14 964, 35 грн, а тому за вирахуванням податку була сплачена позивачу в розмірі 12 495, 23 грн. В наступні роки була виплачена: у 2016 році - 22 446, 53 грн; у 2017 році - 24 153, 23 грн; у 2018 році - 26 561, 10 грн; у 2019 році - 26 287, 81 грн; у 2020 році - 25 977, 25 грн; у 2021 році - 25 679, 11 грн. Отже за вказаний період позивачу сплачено орендної плати у більшому розмірі, ніж передбачено договором на 47 000, 63 грн. Вважає помилковими доводи позивача про необхідність сплати орендної плати в розмірі по 8 313, 53 грн двічі на рік, оскільки договором визначено сплату двома платежами, тобто два рази на рік. Крім цього, вказаний примірник є нетиповим, був наданий самим позивачем, в якому ж до того не зрозуміло, чи виплачується орендна плата щорічно чи за весь час користування нею. З огляду на викладене, є безпідставними позовні вимоги в частині сплати пені, 3% річних. Відповідач також вважає, що залучення позивачем як адвоката свою доньку ОСОБА_2 є намаганням стягнути додаткові кошти з відповідача, хоча позивач є адвокатом та надавав певний час послуги самому ж відповідачу і отримував досить високу оплату, але в даний час від його послуг відмовилися, а тому підприємство просить відмовити в стягненні судових витрат (а.с.40-59).

Відповідь на відзив

Позивач направив відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідачем порушено строк на подання відзиву на позов, а відтак він не повинен братися до уваги. Водночас, останній погоджується з умовами укладеного договору про що зазначив у своєму відзиві. Також відповідач погодився, що п. 9 умов договору не містить конкретики щодо сплати орендної плати 1 раз на рік, а відтак прямо вказує на дворазову виплату орендної плати в розмірі 8 313, 53 грн до 31 березня поточного року та у розмірі 8 313, 53 грн - останній день вересня поточного року, що передбачено п. 7 договору. В той час, жодного посилання на те, що сума 8 313, 53 грн є річним розміром орендної плати чи єдиним платежем на весь час дії договору немає. Зазначає, що періоди з 2019 по 2021 рік ним взяті в межах позовної давності, а розрахунки відповідача, де він вважає, що визначена сума є річною орендною платою, не повинні братися до уваги, а суд не має права тлумачити умови договору, які визнаються сторонами однаково. Також вважає, що відсутні підстави вважати, що договір є нетиповим (а.с.183-186).

Заперечення на відповідь на відзив

В установлений судом строк відповідач направив заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що всупереч доводів позивача, відзив ним направлено в установлений судом строк. Вважає, що позивач самостійно тлумачить умови договору щодо розміру та строків виплати орендної плати на свою користь, в той час як у договорі немає мови про подвійну виплату орендної плати, а лише мова йде про сплату двома платежами, а відтак позиція позивача є помилковою. Крім цього, суть спору полягає у різному тлумаченні сторонами умов договору, а відтак саме суд повинен визначитись з доводами сторін. Також представник відповідача зазначає, що детальний розрахунок орендної плати наведено з метою відображення реальних даних згідно яких підприємство переплатило орендну плату на 47 000, 63 грн. Зазначає, що відповідач не вводив суд в оману, оскільки до січня 2022 року спір щодо виплати орендної плати двічі на рік був відсутній між сторонами. Крім цього, відповідач підтримує свої доводи, що договір є нетиповим для підприємства, а не до законодавства, погрози набито на адресу позивача є голослівними, і підтримує ті доводи, що позивач є адвокатом за фахом, а відтак надання документів про отримання ним правової допомоги є спробою стягнути додаткові кошти з підприємства (а.с.197-203).

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

21.02.2022р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.30).

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 16.03.2022р. (а.с.181), а тому в установлений судом 15-денний строк, а саме 31.03.2022р. направив відзив на позов.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 4, 2301 га, кадастровий номер :00:003:0362 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кошманівської сільської (нині Машівської селищної) ради Машівського (нині Полтавського) району Полтавської області на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2015р., про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 49260397 від 07.12.2015р. (а.с.8).

08 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, за умовами якого договір укладено на 10 років (п.6), орендна плата вноситься з розрахунку на 01.01.2015 року у грошовій формі 8 313, 53 грн (п.7) до 31 березня і останній день вересня кожного року (п.9) з урахуванням індексів інфляції від 01.01.2014р. (п.8). У разі несвоєчасної сплати орендної плати сплачується пеня у розмірі 0, 7% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.12), що підтверджується копією договору та Інформаційною довідкою № 52042790 від 25.01.2016р. (а.с.9-14).

Як видно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № 918 від 14.12.2021р., позивач у І кварталі 2019 року отримав орендну плату в розмірі 26287, 81 грн, у І кварталі 2020 року - 25977, 25 грн, І кварталі (лютий) 2021 року - 25679, 11 грн (а.с.15).

14.01.2022р. позивач направив відповідачу претензію з докладним розрахунком про сплату боргу: 1) за 2019 рік - 20 543, 54 грн з яких: не донарахована орендна плата - 16 693, 49 грн, а з урахуванням інфляційних втрат 19396, 49 грн; 3 % річних - 1147, 05 грн; 2) за 2020 рік - 21 153, 12 грн з яких: не донарахована орендна плата - 18 014, 89 грн, а з урахуванням інфляційних втрат 20 457, 20 грн; 3 % річних - 695, 92 грн; 3) за 2021 рік - 39 943, 60 грн з яких: не донарахована орендна плата - 22 607, 82 грн, а з урахуванням інфляційних втрат 23 131, 74 грн; 3 % річних - 195, 11 грн; пеня за 105 діб - 16 616, 75 грн. Всього позивач просив спалити йому 81 640, 26 грн протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії (а.с.16-19).

З наданих відповідачем доказів (а.с.61-177) видно, що у 2015 році попередньому власнику земельної ділянки була нарахована орендна плата в розмірі 14 964, 35 грн (а.с.72). У наступні періоди позивачу нарахована орендна плата: у 2016 році - 22 446, 52 грн (а.с.84); у 2017 році - 24 153, 23 грн (а.с.100); у 2018 році - 26 561, 10 грн (а.с.116); у 2019 році - 26 287, 81 грн (а.с.129), а виплачено 19.02.2019р. (а.с.135-138); у 2020 році нараховано 25 977, 25 грн (а.с.145), а виплачено 19.02.2020р. (а.с.152-155); у 2021 році нараховано 25 679, 11 грн (а.с.163), а виплачено 18.02.2021р. (а.с.169-172).

Мотиви суду

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Як видно з договору оренди земельної ділянки від 08 грудня 2015 року, сторонами було погоджено, що він укладається на 10 років (п.6), орендна плата вноситься з розрахунку на 01.01.2015 року у грошовій формі 8 313, 53 грн (п.7) до 31 березня і останній день вересня кожного року (п.9) .

Отже сторони чітко погодили щорічний розмір орендної плати - 8 313, 53 грн, яка сплачується до 31 березня та останнього дня вересня кожного року.

Суд, відкидає доводи позивача про те, що договором погоджено сплату орендної плати двічі на рік сумами в розмірі по 8 313, 53 грн до 31 березня та останнього дня вересня поточного року, оскільки в п. 7 договору чітко зафіксована грошова форма орендної плати у розмірі 8 313, 53 грн. На підтвердження цього додатково свідчить і той факт, що позивач до 2021 року отримував оренду плату лише один раз щороку, та не ставив питання про зміну умов договору в частині сплати орендної плати на підставі п. 29. Водночас, визначення у договорі строку виплати орендної плати до 31 березня та останнього дня вересня поточного року у іншому пункті договору, яким є п.9 не свідчить про те, що сторони змінили розмір орендної плати, яка була ними погоджена в п.7 договору.

За п.8 договору оренди сторони узгодили, що орендна плата сплачується з урахуванням індексів інфляції, починаючи з 01.01.2014р.

Таким чином, сторони уклали договір оренди 08.12.2015р., з урахуванням індексів інфляції з 2014р., з чим погодився відповідач, а відтак з визначених законодавцем індексів інфляції вбачається, що він становив: за 2014 рік - 124, 9 %; за 2015 рік - 143, 3%; за 2016 рік - 112, 40 %, за 2017 рік - 113, 7 %, за 2018 рік - 109, 8 %, за січень 2019 року - 101%, 2019 рік - 104, 1%, за січень 2020 року - 100, 2%, за 2020 рік - 105%, за січень 2021 року - 101, 3%.

Оцінюючи доводи позивача суд вважає, що розмір орендної плати за 2019-2021 роки повинен обчислюватися з урахуванням індексів інфляції не за весь рік, або до вересня поточного року, а за місяці поточного року, які передували виплаті орендної плати.

За таких обставин, враховуючи, що погоджений сторонами розмір орендної плати становив 8 313, 53 грн, а тому враховуючи індекси інфляції за 2014-2018 роки, станом на 01.01.2019р. розмір орендної плати повинен був становити - 20 883, 59 грн (8 313, 53х (124, 9х143, 3х112, 40х113, 7х109, 8)/100%).

У свою чергу, враховуючи те, що орендна плата за 2019 рік була виплачена у лютому місяці, а тому орендна плата за цей рік, з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць - січень, повинна була становити - 21 092, 42 грн (20 883, 58х 101%/100%).

Оскільки у 2020 році орендна плата була виплачена також у лютому місяці, а тому орендна плата за цей рік, з урахуванням індексу інфляції за січень повинна була становити - 21 783, 29 грн (21 739, 81 грн х 100, 2%/100%), з яких 21 739, 81 грн - це орендна плата з урахуванням індексу інфляції станом на 01.01.2020р. (20 883, 58х104,1%/100%).

Щодо сплати орендної плати за 2021 рік суд зазначає, що оскільки вона була виплачена також у лютому 2021 року, а тому враховуючи індекс інфляції за місяць, що передував виплаті, яким є місяць січень, суд доходить висновку, що орендна плати повинна була становити - 23 123, 55 грн (22 826, 80 грн х 101, 3%/100%), з яких 22 826, 80 грн - орендна плата з урахуванням індексу інфляції станом на 01.01.2021р. (21 739, 81 грн 105%/100%).

Отже, враховуючи те, що позивач у 2019 року отримав орендну плату в розмірі 26 287, 81 грн, замість 21 092, 42 грн, у 2020 році отримав 25 977, 25 грн, замість 21 783, 29 грн, у 2021 році отримав 25 679, 11 грн, замість 23 123, 55 грн, а відтак суд визнає безпідставними його доводи про необхідність отримання орендної плати в більшому розмірі. З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку, що орендна плата була виплачена позивачу у розмірі навіть більшому ніж визначено договором, а відтак є безпідставними доводи про стягнення з відповідача 3% річних та пені, у зв`язку з чим доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 992, 40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 32 000, 00 грн, позивачу відшкодуванню не підлягають (а.с.21-26, 187-191) .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» про стягнення орендної плати - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця», місцезнаходження: с. Драбинівка, вул. Центральна, 11, Полтавського району Полтавської області, .

Суддя С.В. Кравець