Справа № 461/6998/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1234/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

судового засідання

12 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості,-

встановив:

В провадженні Львівського апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18923,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 695,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 694,75 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості задоволено.

Визнано недійсними пункти 1.1., 1.4., 6.1. Кредитного договору №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 12 546 грн. 78 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору №Z41.25552.005034779 від 19 березня 2019 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду оскаржив позивач за первісним позовом АТ «Ідея Банк».

Не погоджується із рішенням в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості та заборгованості по кредитному договору після її перерахунку судом (зарахування сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення заборгованості по кредиту), вважає рішення в цій частині незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі заначає, що кредитний договір, стягнення за яким є предметом позову у даній справі, укладений 19.03.2019, тобто під час дії ЗУ «Про споживче кредитування», в редакції, яка набрала чинності 10.06.2017.

Відтак абзац 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, втратив чинність, ще до укладення спірного кредитного договору, тому такий не може бути застосований у даній справі, а також не може бути застосвана і відповідна судова практика, оскільки така вже не актуальна.

Натомість, у чинному на даний час ЗУ «Про споживче кредитування» міститься визначення поняття загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Також, втратили чинність Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на зміну яким прийнято Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Покликаючись на Методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, банк розраховує загальну вартість кредиту за такою формулою ЗВК = ЗРК + ЗВК, де ЗВК загальна вартість кредиту, ЗРК загальний розмір кредиту, ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом.

Звертає увагу на судову практику у схожих правовідносинах.

Стверджує, що на момент укладеня кредитного договору, законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім цього, визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості підтверджується самим кредитним договором.

Вважає, що передбачена пунктом 1.4 кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за послуги, які надаються відповідачу протягом всього строку дії кредитного договору, тобто плата за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена пунктом 1.4 договору, встановлена за відповідні послуги, котрі надаються відповідачу більше ніж один раз на місяць і не є індентичними тим, надання яких один раз відповідно до ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» є безкоштовним.

Також, цим пунктом передбачено надання інформації по рахунках позичальника необмежену кількість разів протягом кожного місяця дії кредитного договору.

Крім цього, законом не заборонено встановлювати плату за послуги, перелічені у п.1.4 договору, оскільки вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено.

Не погоджується із покликанням суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19, який є прикладом слідування судовій практиці, яка не є актуальною.

В контексті плати за обслуговування кредитної заборгованості, покликається на презумпцію правомірності правочину, яка передбачена ст. 204 ЦК України.

Також зазначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, при цьому ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не містить висновку про несправедливість конкретних умов договору, зокрема, якими передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, висновок суду щодо нікчемності відповідної умови договору є помилковим та суперечить ч. 2 ст. 215 ЦК України, за якою правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом.

Також зазначає, що застосування ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, суперечитиме правовим висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові від 02.12.2015 № 6-1341 цс 15, відповідно до яких ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові проуцентні ставки, валютні знажки тощо, які передують укладенню договору.

Вважає, що суд помилково покликався на ст. 1054 ЦК України та статті 47, 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», оскільки такі жодним чином не регулюють питання щодо заборони встановлювати банком плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Просить скасувати Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Ідея Банк» задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості відмовити. Стягнути з відповідача судові витрати.

Учасники справи в судове засідання 12 квітня 2022 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить такого висновку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі

Так, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду (п. 10 ч. 2 ст. 252 ЦПК України).

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, справу № 496/3134/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору прийнято до розгляду та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду України дійшла висновку, що аналіз відповідних постанов Верховного Суду свідчить про наявність розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Так, у справі № 583/3343/19 Верховний Суд зробив висновок про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, аналогічно у справі № 361/392/20 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20)) Верховний Суд дійшов висновку про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту.

При цьому, за другого підходу відбувається кваліфікація умови договору, що передбачає комісію, як нікчемної, наприклад у справі № 194/1387/19 Верховний Суд зробив висновок про нікчемність умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що для повного та всебічного розгляду справи, необхідно зупинити провадження у даній справі до вирішення в касаційному порядку справи № 496/3134/19 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. 252 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та здійснення перерахунку заборгованості - до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 12 квітня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк