Ухвала

Іменем України

01 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 522/15646/13-ц

провадження № 61-2065ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року у складі судді Кузнецової В. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі -ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою з 30 листопада 2007 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки від 11 травня 2007 року № 02-66-07/МБ, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268,77 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268,77 грн. В решті позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судовий збір по 1 722,66 грн з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, заяву ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» у справі 522/15646/13-ц щодо виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 66-07/МБ, на правонаступника - ТОВ «Олком-Лізинг». Замінено стягувача - ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» у виконавчому провадженні № 55062359 щодо виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року у справі № 522/15646/13-ц, на правонаступника - ТОВ «Олком-Лізинг».

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 02 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, прийняв судове рішення на підставі копій документів, які, на думку заявника, мають ознаки фальсифікації. Відтак у судів відсутні підстави для визнання ТОВ «Олком-Лізинг» правонаступником ПАТ «Фідобанк», яке є повним правонаступником ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит», за договором кредиту від 04 квітня 2008 року, укладеним із ОСОБА_4 . Крім того, зазначає, що справу розглянуто за її відсутності та відсутності її представника, хоча вони просили розглядати справу за їх участю

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Судами встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року було залишено без задоволення позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою з 30 листопада 2007 року поруку, яка виникає на підставі Договору поруки від 11 травня 2007 року № 02-66-07/МБ, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням апеляційного суду від 17 березня 2015 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268,77 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268,77 грн. В решті позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки за договором від 11 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

14 вересня 2020 року ТОВ «Олком-Лізинг» стала переможцем електронного аукціону щодо купівлі Кредитного портфелю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що складається з прав вимоги та інших майнових праві за 224 кредитними договорами фізичних осіб, що забезпечені іпотекою, транспортними засобами та іншою заставою. Лот № GL3N219036.

14 вересня 2020 року ТОВ «Олком-Лізинг», який є переможцем електронного аукціону, ТОВ «Укрінвестенергоконсалт», як оператор, через електронний майданчик якого переможець набув право участі в електронних торгах та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як Замовником аукціону підписано Протокол електронного аукціону від 14 вересня 2020 року № UA-EA-2020-09-03-000024-b.

09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимог за кредитними договорами та порукою.

09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимог за договорами іпотеки та застави, посвідчений ПНКМНО Чайкою І. Г., зареєстровано в реєстрі 1262.

Відповідно до пункту 9 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з урахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Задовольняючи заяву ТОВ «Олком-Лізинг», суди попередніх інстанцій, встановивши, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передало свої права кредитора відносно боржника ОСОБА_3 за договором від 11 травня 2007 року № 66-07/МБ та договорами поруки від 11 травня 2007 року № 02-66-07/МБ та № 01-66-07/МБ, правильно застосували наведені вище норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни стягувача його правонаступником.

Аргументи касаційної скарги про відсутність належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» Суд відхиляє, оскільки такі зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд протиправно розглянув справу за її відсутності та відсутності її представника, які висловили своє бажання брати участь у розгляді заяви, Суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки частиною третьою статті 442 ЦПК України визначено, що неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

З огляду на викладене, враховуючи строки розгляду заяви про заміну сторони її правонаступником, встановлені статтею 442 ЦПК України, судом правомірно розглянуто заяву за відсутності сторін/учасників судового процесу.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «Seryavin and others v. Ukraine», № 4909/04).

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков А. С. Олійник С. О. Погрібний