Дата документу 16.03.2022 Справа № 336/137/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/137/21 Головуючий у 1 інстанції Карабак Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/740/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до підписаної нею заяви № б/н від 25.06.2019 року, ОСОБА_1 отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 18.10.2020 року має заборгованість у розмірі 15 471,86 грн., з яких: 12 655,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 816,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Вказану заборгованість, а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн. позивач просить стягнути на його користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції, в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк». Однак, в строк, визначений судом, на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло.

В силу вимог ст.360 ч.3 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із передчасності заявлених вимог, оскільки термін дії кредитної картки триває до січня 2023 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив із недоведеності наявності договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені та штрафів, а також порядку користування кредитними коштами.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» для отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 25.06.201 р.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про видані картки, на підставі вказаної заяви, відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2023 року (а.с. 8).

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , на картку відповідача встановлювався кредитний ліміт у таких розмірах:

станом на 25 червня 2019 р. - 300 грн;

станом на 25 червня 2019 р. - 300 грн;

станом на 25 червня 2019 р. - 13 000 грн;

станом на 19 березня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 31 березня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 14 квітня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 27 квітня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 08 травня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 19 травня 2020 р. - 13 000 грн;

станом на 01 червня 2020 р. - 0 грн (а.с. 7).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 18 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.06.2019 р. в розмірі 15 471,86 грн, з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту - 20,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 635,46 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2 816,40 грн.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та порушення відповідачем своїх зобов`язань за ним, позивач надав копії анкети-заяви від 25.06.2019 р., паспорт споживчого кредиту та виписку по картковому рахунку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В апеляційній скарзі скаржник заперечив проти висновків суду першої інстанції в частині передчасності позовних вимог, зазначаючи, що строк дії карти не можна ототожнювати зі строком дії кредитного договору.

Апеляційний суд детально проаналізував анкету-заяву від 25.06.2019 року, яка прийнята до уваги в цій справі як доказ, передбачений ч.3 ст.367 ЦПК України, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справ, з якої вбачається, що строк виконання кредитного договору не встановлений.

Користування відповідача кредитними коштами, наданими їй позивачем, підтверджується випискою по картковому рахунку, відповідно до якого поповнення коштів на кредитну картку востаннє здійснювалося 25 вересня 2020 року (а.с. 61).

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, застосовує поняття «прострочене тіло кредиту», яке в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Разом з тим, АТ КБ «Приватбанк» не доведено факт заборгованості «за простроченим тілом кредиту» у розмірі 12 635,46 грн, оскільки позивачем не відмежовано різницю між заборгованістю за тілом кредиту та заборгованістю за простроченим тілом кредиту. Також позивачем не надано жодних пояснень щодо того, яким чином була нарахована заборгованість за відсотками на прострочений кредит, враховуючи вимоги статті 625 ЦПК України.

Враховуючи наведене, задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20,00 грн.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, не виконав вимоги ст.12 ЦПК України та зробив хибний висновок про передчасність вимог та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25.06.2019 року відсутні відомості щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів (а.с. 9-11).

Витяг із «Тарифів Банку» та Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та Тарифами ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами, можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 25.06.2019 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та умови щодо стягнення.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та заборгованості за простроченим тілом кредиту.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, що регламентують правові засади договору приєднання, а отже надані Умови та правила не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 червня 2019 року шляхом підписання заяви.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, колегія суддів констатує відсутність підстав для задоволення заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення відсотків.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у паспорті споживчого кредиту (а.с. 13-14) погоджено істотні умови договору.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апелянта щодо узгодженості умов кредитування з посиланням на паспорт споживчого кредиту, вважає їх безпідставними, оскільки анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.

Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд», за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Крім того, зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 10 липня 2019 року, що є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.

Ураховуючи викладене, посилання апеляційної скарги на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 25 червня 2019 року з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом (фактично отриманої суми кредитних коштів) кредитного договору №б/н від 25 червня 2019 року в розмірі 20,00 грн. Рішення суду в іншій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволені на 20,00 грн., розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2,73 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4,10 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у загальному розмірі 6,83 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2021 року у цій справі скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 25 червня 2019 року та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 25 червня 2019 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредитного договору №б/н від 25 червня 2019 року в розмірі 20 грн 70 коп (двадцяти гривень 70 копійок).

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2021 року в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 грн 73 коп (дві гривні 73 копійки) та за подання апеляційної скарги в розмірі 4 грн 10 коп (чотири гривні 10 копійок), а разом - 6 грн 83 коп (шість гривень 83 копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: