Справа № 132/1665/21
Провадження № 22-ц/801/655/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року , ухвалене під головуванням судді Ставнійчук С.В., повний текст якого складено 20 січня 2022 року

в справі № 132/1665/21

за заявою ОСОБА_1 (заявник)

за участі Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (заінтересована особа)

про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, в обґрунтування якої посилався на те, що він народився в м. Уральськ Казахської РСР ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 1989 році, будучи неповнолітнім, він разом з матір`ю приїхав в Україну і з того часу постійно проживає на її території. При цьому з часу приїзду по 1993 рік він вони проживали в с. Первомайське Калинівського району Вінницької області, а в подальшому з 1998 року по теперішній час проживає в АДРЕСА_1 , без реєстрації.

Оскільки на час переїзду в Україну він був неповнолітній, паспорт громадянина колишнього РСР не отримував, його особа встановлювалась свідоцтвом про народження. По досягненню повноліття він неодноразово звертався у відповідні органи для отримання паспорта, проте отримував відмову.

Востаннє листом Калинівського районного відділу ДМС України управління державної міграційної служби України у Вінницькій області його повідомлено про те, що для отримання паспорта громадянина України необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або проживання в Україні станом на 13.11.1991.

За вказаних обставин він звернувся із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 січня 2002 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Уральськ Західно-Казахстанської області, Казахської РСР, в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

16 лютого 2022 року заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року прийнято без врахування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апелянта полягають у тому, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Вважає, що рішення суду першої інстанцій ґрунтуються лише на показаннях свідків і документально не підтверджуються. При цьому посилається на висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року в справі № 296/289/19.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від заявника не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 17 березня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Представник апелянта - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заявник ОСОБА_1 і його представник - адвокат Довгалюк Л.І. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Уральськ Казахської РСР, про що в книзі реєстрації актів про народження вчинено запис №1492, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 23.12.2015.

Згідно з довідкою ДП «ДГ «Корделівське» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України №22 від 02.03.2021, ОСОБА_1 , відповідно до наказу №68 від 19.04.1993 працював різноробочим відділку Весела ДП ДГ «Корделівське» ІК НААН з 19.04.1993, в подальшому був переведений трактористом відділку Весела 01.03.1994 (наказ №17 від 29.02.1994) та звільнений 06.05.1995 відповідно до наказу про звільнення №14 від 06.05.1999.

Довідкою виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №357 від 16.11.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_1 з 1998 року по даний час без реєстрації.

Згідно з виписками з погосподарських книг №6 по Заливанщинській сільській раді, оригінали яких оглянуті судом першої інстанції, ОСОБА_1 разом із сім`єю - мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , проживали в АДРЕСА_2 , без реєстрації з 1989 року по 1993 рік.

Відповідно до копії довідки від 21.04.2021 №М-4/6/0521-21/0521/97-21 виданої Калинівським РВ УДМС України у Вінницькій області встановлено, що заявник звертався до міграційної служби з питання документування паспортом громадянина України. Проведеними перевірками не встановлено належності до громадянства України.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав виписки з погосподарських книг по Заливанщинській сільській раді, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції. За записами вказаних погосподарських книг ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , проживали в АДРЕСА_2 без реєстрації з 1989 року по 1993 рік.

Зазначений доказ є належним і допустим доказом саме фактичного проживання заявника на території України у вказаний період, зафіксований у встановленому законом порядку, не довіряти якому у суду не має підстав.

Так, відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР від 25.05.1990 N69, які замінено Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 N 48 особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Всі записи в особових рахунках провадяться безпосередньо в господарствах. Якщо на території сільської Ради є будинки без господаря або будинки, в яких господарі проживають сезонно (дачники), в погосподарських книгах вони не враховуються. Відомості про ці будинки записуються в окремому списку. В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп (господарства працівників колективних сільськогосподарських підприємств, робітників, службовців, осіб, які зайняті індивідуальною трудовою діяльністю, селянські (фермерські) господарства та ін.), які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в погосподарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. Особи, які тимчасово проживають на території сільської Ради, записуються не в погосподарську книгу, а в окремі списки за формою N 2 - «Список осіб, що тимчасово проживають на території сільської Ради».

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

Так, свідок ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_1 є його другом дитинства, який в період часу з 1989 року по 1990 року разом з батьками та двома братами приїхали у с. Первомайське з Казахської РСР. В той час коли він познайомився з ОСОБА_1 йому було близько 12-13 років. Додав, що у 1991 році ОСОБА_1 проживав в с. Первомайське, а також періодично в с. Весела в гуртожитку у товариша. До школи ОСОБА_1 не ходив, підробляв сезонними роботи влітку, а його батьки працювали в ДП ДГ «Корделівське». У 1993 році вони навчалися разом.

Свідок ОСОБА_5 показав, що у 1991 році він проживав в с. Весела, а заявник ОСОБА_1 в с. Первомайське, куди останній переїхав у 1989 році разом з батьками і двома братами. Села Весела і Первомайське розташовані одне біля одного, на той час це був один радгосп. Населення обох сіл було невелике і тому всі мешканці знають один одного.

Додав також, що запам`ятав, дату приїзду ОСОБА_1 , оскільки саме в цьому році він влаштувався на роботу в ДП ДГ «Корделівське», в якому також працювали батьки заявника, зокрема, з батьком заявника працювали в одній бригаді. В подальшому в цьому ДП працював і сам ОСОБА_1 , спочатку неофіційно підробляв в даному ДП, оскільки був неповнолітнім, а потім вже був прийнятий на роботу. Він тісно товаришував з ОСОБА_1 , і пам`ятає, що у 1991 році останній проживав на території України, в с. Первомайське, Калинівського району, а також періодично в гуртожитку в с. Весела, де проживав його товариш. Також йому відомо, що ОСОБА_1 в школі не навчався, підробляв або випасом худоби, іншими заробітками.

Покази зазначених свідків, незважаючи на тривалий проміжок часу, що пройшов з моменту виникнення цих обставин, узгоджуються між собою та зібраними у справі доказами, сумнівів у їх достовірності у суду немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявником надано належні та допустимі докази для доведення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 квітня 2020 року в справі № 296/289/19 (провадження № 61-1030св20), оскільки рішення у цій справі стосується інших фактичних обставин.

Так само безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що не є належним доказом у справі довідка від 22.03.2021 №02-19-44, видана в.о. старости ОСОБА_6 про дійсне проживання заявника ОСОБА_1 разом з сім`єю, без реєстрації , з 1989 року по 1993 рік в с. Первомайське Калинівського району, оскільки як показала в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 інформацію у вказану довідку вона внесла на підставі записів погосподарських книг № 6 по Заливанщинській сільській раді.

Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.04.2022

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин