Справа № 182/4326/21
Провадження № 2/0182/284/2022
13.04.2022 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, посилаючись на наступне.
В листопаді 2019 року між нею та відповідачем, після огляду квартири, відбулась домовленість про продаж квартири АДРЕСА_1 . Відчужувана квартира відповідачу належить на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.10.2012 року приватним нотаріусом Нікопольського міською нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., зареєстрована під номером 1416 та зареєстрована в комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2012 року і записана у реєстрову книгу 13 за реєстровим №3302-4. Сторони домовились щодо усіх умов договору. У зв`язку з тим, що відповідачу терміново були потрібні були гроші, ним було запропоновано спочатку укласти договір у простій письмовій формі, а вже після Нового року звернутись до нотаріуса для укладеним договору належним чином. Вона не заперечувала, оскільки хотіла одразу вселитись в квартиру та зробити поточний ремонт. Але з січня 2020 року відповідач на зв`язок так і не вийшов. 19 листопада 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Продаж квартири було здійснено за домовленістю сторін за 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, які були отриманні продавцем від покупця до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру за вищевказаною адресою, поставивши свої підписи на договорі. Наступного року після укладання договору купівлі-продажу вона зателефонувала до відповідача, щоб домовитись про дату оформлення договору нотаріально. Але відповідач на зв`язок не вийшов та не повідомив про своє нове місце проживання, що унеможливлює зараз оформлення нею права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку. За таких обставин звернулась до суду. І просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.11.2019 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . А також визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_1 ), право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
В судове засідання сторони не прибули.
Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, на позовних вимогах наполягала, просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.42).
Відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи за адресою, зазначеною позивачкою в позовній заяві, судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались до суду з відміткою «за закінченням строків зберігання» (а.с.43-44) та оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.50).
Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Пленум ВСУ в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 № 9 роз`яснив, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України, пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.
Статтею 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Судом встановлено, що між сторонами по справі в листопаді 2019 року після огляду квартири, відбулась усна домовленість про продаж квартири АДРЕСА_1 . Відчужувана квартира належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.10.2012 року приватним нотаріусом Нікопольського міською нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., зареєстрована під номером 1416 та зареєстрована в комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2012 року і записана у реєстрову книгу 13 за реєстровим № 3302-4 (а.с.7-11). За твердженням позивачки по справі, у зв`язку з тим, що відповідачу терміново були потрібні були гроші, 19.11.2019 року сторони уклали договір у простій письмовій формі (а.с.12-13), а вже після Нового року домовились звернутись до нотаріуса для укладення договору належним чином. Позивачка, начебто, передала відповідачу 150 000 грн. (а.с.14), але з січня 2020 року відповідач на зв`язок так і не вийшов. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася, оскільки, за твердженням позивачки, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення домовленості.
Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Відповідно до п.13 постанови Пленуму ВСУ від 6.11.2009 № 9, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Однак, на думку суду, позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити в нотаріальному порядку.
А, відтак, у суду відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Матеріали справи не містять доказів того факту, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору, та що така можливість була втрачена. Такий висновок суду збігається з правовою позицією ВСУ в Постанові №754/2339/16-ц.
За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал