Провадження № 22-ц/4808/103/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Максимів Ю.В.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Ткачишин С.М.

позивача ОСОБА_2 , представника апелянта адвоката Ридай Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2018 року рішенням Івано-Франківського міського суду розірвано шлюб між нею та відповідачем. У шлюбі із відповідачем у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і таким чином неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Донька є особою з інвалідністю І А групи, для здійснення належного догляду за нею необхідні значні кошти. Вважає, що відповідач перебуває у відмінному стані здоров`я, що сприяє йому у працевлаштуванні та отримувати дохід, інших осіб у нього на утриманні немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 від усіх видів доходу.

Враховуючи викладене, просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку , починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського області від 03 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 від всіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення у межах сплати платежу за один місяць відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання (а.с.67-69).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає з ним. Наявність рішення суду про залишення доньки із матір`ю та формальна реєстрація дитини за місцем проживання матері не свідчить про фактичне проживання дитини з нею. З огляду на те, що дитина проживає з батьком, вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Крім того, апелянт не погоджується із рішенням суду в частині стягнення із нього судових витрат, посилаючись на те, що за подання позову про стягнення аліментів позивачі звільнені від сплати судового збору.

Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

При цьому, у письмових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції просила оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним, прийнятим у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги незаконними та необґрунтованими.

У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги скарги підтримали, просили її задоволити.

Позивач та її представник вимоги скарги не визнали, вважають її безпідставною.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Рішенням Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Малолітню доньку ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 встановлено соціальну допомогу на дитину інваліда до 18 років, а саме допомогу по догляду за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , які проведено ОСОБА_4 - соціальним педагогом навчально-реабілітаційного центру спільно з практичним психологом - ОСОБА_5 в присутності батька - ОСОБА_1 , сім`я ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 2-х осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В квартирі дитина має місце для сну, місце для підготовки уроків та реабілітації. Мати дитини - ОСОБА_2 вихованням дочки займається в міру своїх індивідуальних можливостей (а.с. 40).

Згідно із випискою про стан здоров`я з медичної карти ОСОБА_3 , виданою навчально-реабілітаційним центром Івано-Франківської міської ради № 89 від 11.05.2019, ОСОБА_3 відвідує реабілітаційний центр з 2010 року. Діагноз: ДЦП, двійна геміплегія, IV - V рівень ураження великих моторних функцій за шкалою ОМРС8. Порушення пізнавальних функцій. Дизартрія, ЗНМ ІІІ рівня. Правобічний грудний сколіоз. Контрактури суглобів нижніх кінцівок. Двобічні еквіноварусні стопи. Часткова атрофія ДНЗ. Розбіжна, співдружня, альтернуюча косина з вертикальним компонентом (а.с. 38-39).

З інформації, наданої класним керівником ОСОБА_3 встановлено, що за період навчання батьки на належному рівні займаються вихованням дитини та дбають про її здоров`я. Батько дитини, ОСОБА_1 , завжди підтримує контакт з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, привозить на навчання і забирає дитину з закладу, допомагає при наданні корекційних послуг дитині (парафіно-озокеритові аплікації, масаж, акупунктуру) (а.с. 41).

Відповідно до довідок, виданих ПП «Медфортуна» 03.11.2020 та 18.02.2021, ОСОБА_3 оглядалася лікарями в присутності батька (а.с. 43-44).

Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_6 від 03.11.2021, яка видана ОСОБА_1 його доньці ОСОБА_3 , 2006 року народження, 17.08.2020 було проведено лікування зубів під загальним знеболенням на суму 12750 грн, а також 12.10.2020 проведено другий етап лікування зубів під загальним знеболенням на суму 12900 грн (а.с. 42).

Крім того, відповідач долучив до метеріалів справи квитанції на придбання для ОСОБА_3 окулярів, інвалідної коляски, а також документи на підтвердження понесення ним витрат, пов`язаних із реабілітацією дитини на морі протягом 2019-2021 років (а.с. 46, 48, 51-53, 56-60).

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18 вказано, що «згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини».

На підставі викладеного, враховуючи, що рішенням Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю - ОСОБА_2 , а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту постійного проживання доньки із ним, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів із відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що неповнолітня ОСОБА_3 більшу частину тижня проживає із ним і ним забезпечується, не заслуговують на увагу.

Зокрема, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд першої інстанції врахував, що дитина протягом тижня декілька днів перебуває у батька, який несе відповідні витрати на її утримання, піклується про дитину, відвозить та забирає її з Навчально-реабілітаційного центру, здійснює супровід дитини до медичних закладів, організовує дитині відпочинок, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/6 від всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, вказаний розмір аліментів відповідає вимогам розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Добровільна участь батька у вихованні та утриманні дитини не є підставою для відмови у позові. Доказів щодо неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначеному судом розмірі відповідач не надав.

Щодо зміни місця проживання дитини після рішення суду про розірвання шлюбу, то суд не вважаає такий факт доведеним у встановленому порядку, тому такий довід апеляційної скарги не спростовує висновок суду.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув із нього витрати по сплаті судового збору, які помилково сплачені позивачкою. Так, пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», стягнення із відповідача на користь держави судового збору є правомірним та відмовідає вимогам законодавства.

Отже, із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну правову оцінку.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на результат перегляду рішення суду, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта