КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/2268/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 757/22347/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Остапчук Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві власності. Спадкова справа за померлим заведена в Шостій Київській державній нотаріальній конторі, куди позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини. Завідувач Шостої Київської державної нотаріальної контори відмовила у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріуса, та рекомендувала звернутися до суду, що підтверджується листом від 04.06.2020 року.

Вказує, що лише 06.12.2018 року їй стало відомо про смерть батька - після отримання свідоцтва про його смерть у відділі державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в м. Києві. Про смерть батька дізналася випадково, хоча відповідач знав про позивача і міг повідомити, але приховав від неї вказану подію та не повідомив про це. З трьох років свого життя вона жодного разу не бачила свого батька, така його поведінка, зі слів бабусі, була обумовлена тим, що його нова дружина забороняла йому будь-яке спілкування з нею, а батько був слабохарактерною людиною.

Щодо причин пропуску строку посилається також на те, що з 19.02.2014 року по 22.06.2017 року перебувала на листку непрацездатності та хворіла вдома, знаходилася на реабілітації. 22.06.2017 року була встановлена інвалідність 2 групи безстроково, тобто в період шести місяців, коли мала прийняти спадщину. Вказує, що надала всі необхідні докази того, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини до 29.10.2017 року є поважними, та такими, що пов`язані з об`єктивними істотними труднощами для неї як спадкоємця, на вчинення цих дій, адже не могла знати про смерть свого батька. Крім того, постійно хворіє і навіть на даний час періодично проходить лікування та реабілітацію у медичних установах.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що майже безперервне перебування на лікуванні, отримання інвалідності, у сукупності з відсутністю інформації про смерть батька, стали тими істотними труднощами, які не дозволили їй вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Звертає увагу на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 565/1145/17, по справі № 592/9058/17, у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 по справі № 766/3301/16-ц, а також у постанові від 28 серпня 2019 року по справі №612/728/17.

Вважає, що причини пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини до 29.10.2017 року є поважними, які пов`язані з об`єктивними істотними труднощами для неї як спадкоємця, на вчинення цих дій, адже вона не могла знати про смерть свого батька внаслідок умисних дій відповідача та у встановлений шестимісячний строк внаслідок триваючого тяжкого захворювання перебувала на лікуванні та отримала інвалідність. На даний час також періодично проходить лікування та реабілітацію у медичних установах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що з 29.04.2017 року по червень 2020 року їй не було відомо про смерть батька, а також доказів того, що існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій у встановлений законом строк, у зв`язку з чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок доведення тих обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог.

Відсутність інформації про смерть спадкодавця не є підставою для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Наявність хвороби загального захворювання спадкоємця не є беззаперечною поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, оскільки хвороба носить тривалий характер, виникла задовго до початку перебігу строку для прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві власності.

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого, відповідач ОСОБА_2 - сином , 3-тя особа ОСОБА_3 - дружиною.

06 липня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_4 та була заведена спадкова справа № 469/2017. 06 листопада 2017 року було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. (а.с.86-114). В спадковій справі відсутня заява позивача про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів того, що з 29.04.2017 року по червень 2020 року існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог.

Доводи позивача, що вона дізналася про смерть батька 06.12.2018 року , отримавши свідоцтво про його смерть у відділі державної реєстрації смерті, суд не визнав підставою для задоволення позову, оскільки доказів поважності пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

Доказів відсутності у позивача об`єктивної можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття, тобто з 29.04.2017 року по 29.10.2017 року, або доказів звернення до нотаріальної контори у зазначений строк з моменту, коли вона ніби то дізналася про смерть, тобто з 06.12.2018 року, суду не надано, також не перебувала на лікуванні.

З висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом ст. 1272 ЦК України право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини має спадкоємець.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 стверджувала, що вона є спадкоємцем майна свого покійного батька ОСОБА_4 по закону та має право на обов`язкову частку, оскільки згідно з висновком МСЕК від 22.06.2017 року їй встановлена 2 група інвалідності безстроково.

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи, спадковим майном є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту заповіту, посвідченого 11.06.2015 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1122, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 90).

06 листопада 2017 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою було видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_4 ( а.с. 112).

Даних про наявність іншого спадкового майна матеріали спадкової справи № 469/2017 не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Як встановлено судом з копії свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29 квітня 2017 року, спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 89, зворот).

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0660223, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була встановлена друга група інвалідності на підставі акту огляду Спеціалізованої кардіологічної МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 22 червня 2017 року ( а.с. 8).

Таким чином, на день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_1 право на спадкування обов`язкової частки в порядку ст. 1241 ЦК України щодо майна, на яке спадкодавцем складено заповіт, не виникло, оскільки друга група інвалідності була встановлена їй 22 червня 2017 року.

Також правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що з 29 квітня 2017 року по червень 2020 року у позивача існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Згідно з п. 3.5 глави 10 Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3.23. глави 10 Порядку, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 в редакції від 03.05.2019 року, єдиною причиною неподання заяви про прийняття спадщини вона зазначила відсутність у неї інформації про смерть батька, про яку їй стало відомо лише 06.12.2018 року.

В заяві про зменшення позовних вимог від 29.07.2020 року позивач зазначила також поважною причиною неподання заяви - перебування на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 та подальшій реабілітації.

Однак поданий позивачем доказ щодо перебування на лікуванні - довідка Київської міської клінічної лікарні № 1 не підтверджує наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки відповідно до вказаної довідки у 2017 році ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні один раз - з 18.04.2017 року по 10.05.2017 року ( а.с. 38).

Враховуючи, що шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини розпочався 29 квітня 2017 року та завершився 29 жовтня 2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в матеріалах справи доказів поважних причин неподання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у вказаний період часу вона перебувала на лікуванні та реабілітації, що їй встановлено інвалідність 2 групи внаслідок перенесеного інсульту, дане захворювання є триваючим і потребує тривалого лікування, висновків суду не спростовують, оскільки позивачем не було надано доказів, що протягом шестимісячного строку вона була позбавлена можливості подати засобами поштового зв`язку до державної нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини, як передбачено п. 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При цьому зазначені позивачем причини неподання нею заяви про прийняття спадщини є суперечливими, оскільки у позовній заяві від 03.05.2019 року вона посилалась на те, що причиною неподання заяви про прийняття спадщини була відсутність інформації про смерть спадкодавця до грудня 2018 року.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі ж правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 761/794/15-ц, від 27.05.2020 року у справі №336/1127/17, від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17 : якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Посилання позивача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вказані позивачем постанови прийняті у справах, в яких існували інші об`єктивні обставини, а саме: у постанові від 26.06.2019 року по справі № 565/1145/17 поважною причиною пропуску строку визнано необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, по справі № 592/9058/17 - майно було заповідано саме позивачу, який проживав за межами України, у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 по справі № 766/3301/16-ц - поважні причини пропуску - тривале погіршення стану здоров`я внаслідок травми у період шестимісячного строку для прийняття спадщини, у постанові від 28 серпня 2019 року по справі № 612/728/17 - тяжкий стан здоров`я спадкоємця після перенесеного інсульту (лежачий хворий), незначний пропуск строку.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.