Справа № 462/7041/20 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1523/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТзОВ «Будлекс» на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 14184 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8796,40 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14514,06 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він 01.11.2019 року був прийнятий на роботу у ТзОВ «Будлекс» на посаду монтажника. Починаючи з весни 2020 року відповідач почав регулярно затримувати виплату заробітної плати, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за липень та частину серпня 2020 р. У зв`язку з цим, 22.08.2020 року він подав заяву на звільнення з роботи за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем вимог законодавства про працю, в якій також просив провести з ним остаточний розрахунок. Дану заяву він направив рекомендованим повідомленням на поштову адресу відповідача. 12.10.2020 року позивач отримав поштовий переказ від ТзОВ «Будлекс» на суму 10465 грн. 21.10.2020 року він отримав письмове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Із проведеним нарахуванням позивач не згідний, оскільки у суму розрахунку, належну йому при звільненні, не була включена вихідна допомога у розмірі трьох-місячного заробітку, передбачена ст. 44 КЗпП України. Також у день звільнення йому не була видана трудова книжка, не був проведений повний розрахунок. В результаті протиправної поведінки відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок грубого порушення його трудових прав. На даний час він не може працевлаштуватися, оскільки трудова книжка знаходиться у відповідача. Вся ця ситуація значно порушила звичайний ритм життя позивача. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10335,77 грн. (десять тисяч триста тридцять п`ять гривень сімдесять сім копійок) та 2000 грн. (дві тисячі гривень) моральної шкоди.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» в дохід держави 1921 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що, постановляючи оскаржуване рішення про стягнення середнього заробітку за період з 02 вересня по 06 листопада 2020 року включно, суд першої інстанції не врахував, що відповідач надіслав йому ( ОСОБА_1 ) трудову книжку лише 29 березня 2021 року. Зазначає, що період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, став йому відомий лише після отримання трудової книжки. На час звернення до суду він не знав та не міг знати, коли саме відповідач поверне йому трудову книжку. Оскільки оскаржуваним рішенням суду охоплений лише період з 02 вересня по 06 листопада 2020 року, вважає, що сума середнього заробітку підлягає збільшенню за рахунок донарахування середнього заробітку за період з 07 листопада 2020 року до 28 березня 2021 року включно. Таким чином вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 31 447,13 грн. (143 календарні дні х 219,91 грн. середньоденної заробітної плати).

Просить рішення суду змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з ТзОВ «Будлекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 447,13 грн.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Будлекс».

Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням встановлено, що повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було направлено позивачу відповідачем 07.10.2020 року. Однак, судом першої інстанції не враховано те, що позивач отримав повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, але не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання такої. Зазначає, що відповідач не отримував ні повідомлення, ні письмової згоди від позивача про пересилання трудової книжки поштою. Крім того, висновок суду першої інстанції про ненадання відповідачем доказів, що в день звільнення позивач не працював, не відповідає дійсним обставинам справи, як і доводи позивача, що він не знав про власне звільнення та дізнався про те, що його звільнено лише з отриманого листа від ТОВ «БУДЛЕКС». Також, суд не врахував, що позивач отримав поштовий переказ від ТОВ «БУДЛЕКС» на суму 10 465,00 грн з призначенням платежу «Заробітна плата за два місяці та розрахункові кошти», про що вказано ним у позовній заяві. Вважає, що поза увагою суду залишилося те, що письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою відповідачем не було отримано ( ОСОБА_1 письмову згоду на пересилання трудової книжки не направляв відповідачу), тому суду слід було керуватися нормами пункту 6.2 Інструкції № 58, відповідно до якого трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у закладі окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Тобто, відповідачем виконано всі вимоги чинного законодавства України щодо надсилання повідомлення позивачу про необхідність отримання трудової книжки та збереження її відповідно до вимог, зазначених в Інструкції № 58.

Вважає, що позивачем не доведено, що відповідач порушив законне право ОСОБА_1 на працю, яке призвело до моральних страждань, а саме, відсутні докази підтвердження заподіяння моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням шкоди, а також не обгрунтовано розмір моральної шкоди, так як позивач умисно ухилявся від отримання трудової книжки та реалізації своїх трудових прав в подальшому. Оскільки у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, відсутні підстави для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 24.03.2022 року, учасники справи не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, оскільки такі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору визначені у ст. 36 КЗпП України, серед яких, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Статтею 38 КЗпП України визначено підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Частиною 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Обов`язок видати працівнику у день звільнення копію наказу про звільнення та трудову книжку покладено на власника або уповноважений ним орган, і саме з цього часу у працівника починається перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2019 р. працював в ТзОВ «Будлекс».

22.08.2020 року подав заяву про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України - у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. У поданій заяві просив виплатити йому вихідну допомогу, яка передбачена ст. 44 КЗпП України, провести з ним остаточний розрахунок, видати належно оформлену трудову книжку та належно завірену копію наказу про звільнення /а.с. 13/.

Вказану заяву ОСОБА_1 скерував на поштову адресу ТзОВ «Будлекс» рекомендованим повідомлення, яку відповідач отримав 31.08.2020 року /а.с. 14/.

Наказом (розпорядженням) № 42-К від 01.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2020 року з виплатитою грошової компенсації за невикористану відпустку. Підставою звільнення зазначено: «За власним бажанням ст. 38 КЗпП» /а.с. 33/.

10.10.2020 року ТзОВ «Будлекс» перерахувало ОСОБА_1 розрахункові кошти в розмірі 10465 грн., які позивач отримав 12.10.2020 року /а.с. 15, 34/.

07.10.2020 року ТзОВ «Будлекс» надіслало позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке позивач отримав 21.10.2020 року /а.с. 16, 36/.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 з врахуванням форми ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу - складає 219, 91 грн. (4728-сума фактичного заробітку/доходу х 2 : 43-кількість робочих днів за липень та серпень).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки, районний суд виходив з того, що згідно інформації Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» кількість робочих днів у 2020 році з 02 вересня по 6 листопада становить 47 робочих днів. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2020 р. по 06.11.2020 р. складає 10335,77 грн. (219,91 грн. середньоденна заробітна плата х 47 робочих днів).

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2020 року позивач отримав повідомлення роботодавця про необхідність отримання трудової книжки /а.с. 16, 36/. Належних доказів того, що відповідач не видавав з того часу йому трудову книжку матеріали справи не містять.

Тому, враховуючи, що при звільненні з роботи працівника проведення з ним повного розрахунку та видача йому трудової книжки у є обов`язком роботодавця, та з часу звільнення позивача з роботи - 01.09.2020 року відповідач не вживав належних заходів щодо видачі трудової книжки позивачу, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки, а саме з часу звільнення позивача з роботи 01.09.2020 року до 21.10.2020 року, часу коли позивач визнає, що отримав повідомлення про необхідність отримання трудової книжки (належних доказів відправлення позивачу повідомлення про отримання трудової книжки 07.10.2020 року матеріали справи не містять), що становить за 35 робочих дні 7696 грн.85 коп.

З наведених мотивів, рішення суду в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід змінити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року до 21.10.2020 року в сумі 7696 грн.85 коп.

В частині стягнення в користь позивача 2000 грн. моральної шкоди рішення суду слід залишити без змін, оскільки відповідно до ст. 237 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати працівнику моральну шкоду у зв`язку із несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні. Визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн., на думку колегії суддів, є достатньою сатисфакцією його моральних страждань.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 16 лютого 2021 року в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року до 21.10.2020 року в сумі 7696 грн.85 коп. (сім тисяч шістсот дев`яносто шість гривень 85 коп.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук