Справа № 604/1333/21
Провадження № 2/604/109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в сел. Підволочиськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса місця проживання: с. Остап`є, Тернопільський район, Тернопільська область) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7878,67 грн, а також 20000 грн моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Підволочиського районного суду від 10 листопада 2021 року у справі №604/1348/20 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 26.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення щодо позивача, який є потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Внаслідок вчинення правопорушення, позивачу було завдано матеріальної шкоди, яка складається з витрат на придбання ліків та транспортних витрат, яку просить стягнути в судовому порядку. Також позивач просить стягнути спричинену моральну шкоду, яку оцінює в 20000 гривень, оскільки він переніс душевні страждання та переживання. Моральна шкода також обґрунтовується тривалим розладом здоров`я та втратою працездатності позивача, порушенням нормальних життєвих зв`язків. Позивач зазначає, що після отриманого внаслідок побиття струсу головного мозку, у нього далі бувають запаморочення, що викликає великі душевні страждання. Крім того, позивач був вимушений проходити стаціонарне лікування, а потім й амбулаторне з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17.12.2021 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21.02.2022 року закрито підготовче провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду.

25.01.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково в розмірі 4953,40 грн, що є витратами на придбання ліків. Вважає, що витрати на придбання палива на суму 2925,27 грн є необґрунтованими. Крім того, зазначає, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення компенсації за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру. При ухваленні рішення, відповідач просить суд врахувати його матеріальний стан та стан здоров`я та задовольнити позов частково.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив частково, з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вироку Підволочиського районного суду від 10 листопада 2021 року, ОСОБА_2 25 листопада 2020 року близько 15:05 год перебуваючи на вул. с. Остап`є Підволочиського району Тернопільської області, під час словесного конфлікту зі своїм сусідом ОСОБА_1 , що виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, тримаючи в руці дерев`яну палицю, умисно наніс даною палицею декілька ударів по голові, обличчі та тулубі ОСОБА_1 , від яких ОСОБА_1 втратив рівновагу та впав на землю. Надалі ОСОБА_2 , продовжуючи свої умисні, кримінально-протиправні дії, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень, в той момент, коли ОСОБА_1 знаходився в лежачому положенні на землі, умисно наніс йому декілька ударів своїми руками та ногами по голові, обличчі та тулубі. Внаслідок умисних кримінально-протиправних дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рваної рани лобної частини голови справа, синця чола справа із чисельними саднами на його тілі та садна, синця лівої надбрівної ділянки із садном на його тлі, синця нижньої повіки правого ока, правої виличної ділянки, лівої привушної ділянки з поширенням на щічну ділянку і вниз до нижнього краю проекції тіла нижньої щелепи, синця передньої поверхні лівої вушної раковини із садном на його тлі, синців задньої поверхні лівої вушної раковини, задньої поверхні грудей зліва, поперекової ділянки справа, садна правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких.

ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, в результаті вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_1 , йому завдано матеріальної та моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2021 року у справі №604/1348/20.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1249 від 04.12.2020 року (лікар - ОСОБА_3 ), позивач з 25.11.2020 року до 04.12.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в Скалатській комунальній районній лікарні з діагнозом: закритачерепно-мозкова травма, струс головного мозку, гіпертонічний криз.

Після встановлення діагнозу, лікарями призначено курс лікування. Для лікування потерпілому необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливо і які, звичайно, були придбані за рахунок коштів потерпілого, розмір яких загалом становить 4953,40 грн, про що суду надано товарні та фіскальні чеки. Така сума витрат на лікування визнається й відповіачем.

Позивачем надано суду також фіскальні чеки на загальну суму 2925,27 грн, які, як пояснив позивач у судовому засіданні, є витратами на придбання палива для здійснення поїздок у зв`язку з лікуванням.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_4 звернувся в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок протиправних дій відповідача.

Суд вважає, що позивачем не в повному обсязі доведено заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем частково доведено в судовому засіданні та підтверджується відповідними доказами - товарними та фіскальними чеками 4953,40 грн, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 4953,40 грн підлягають задоволенню.

Що стосується витрат на придбання палива для здійснення поїздок у зв`язку з лікуванням на суму 2925,27 грн, то суд не вважає такі належним чином обгрунтованими, оскільки позивачем не надано суду належного та об`єктивного розрахунку витрат палива, в якому було б зазначено відстань між населеними пунктами, технічно обґрунтовані витрати палива відповідного транспортного засобу, а також ціль поїздки, вартість та мета використання саме позивачем для проходження ним лікування у відповідний період часу.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтував вимоги позову в цій частині тим, що така шкода полягає душевних стражданнях та переживаннях, пережитих ним у зв`язку із самим фактом завдання відповідачем тілесних ушкоджень, тривалому розладі здоров`я та втраті працездатності, що тривали протягом 10 діб з часу вчинення правопорушення, місяць після цього, а також в подальшому. Позивач зазначає, що наявність тілесних ушкоджень (рваної рани лобної частини голови справа, синця чола справа із чисельними саднами на його тілі та садна, синця лівої надбрівної ділянки із садном на його тлі, синця нижньої повіки правого ока, правої виличної ділянки, лівої привушної ділянки з поширенням на щічну ділянку і вниз до нижнього краю проекції тіла нижньої щелепи, синця передньої поверхні лівої вушної раковини із садном на його тлі, синців задньої поверхні лівої вушної раковини, задньої поверхні грудей зліва, поперекової ділянки справа, садна правої кисті), що були заподіяні відповідачем, завдавали йому моральних та душевних страждань, зокрема: порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя; травми, які були заподіяні позивачу не давали йому можливості працювати, виконувати роботу по господарству. Після отриманого позивачем, внаслідок побиття, струсу головного мозку у нього й досі бувають запаморочення (суду надані копії виписок з медичної карти амбулаторного хворого №128), що впливає на його моральний стан, викликає великі душевні страждання. Позивач також вказує, що у момент побиття переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя. В подальшому позивач був вимушений проходити стаціонарне лікування, а потім й амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду та оброблення ран. Впродовж всього періоду лікування позивач почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено (п.5), що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступінь вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Беззаперечно, що позивач, внаслідок завдання тілесних ушкоджень відповідачем, переніс душевний біль та фізичні страждання відносно себе. Тому йому дійсно було спричинено моральну шкоду.

Разом з тим, суд враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з матеріального стану відповідача, та із засад розумності і справедливості, вважає за можливе стягненути з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди 7000 грн, оскільки саме така сума, на думку суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань позивача, та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1177, 1195 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: с. Остап`є, Тернопільський район, Тернопільська область) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4953 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 40 (сорок) копійок та 7000,00 (сім тисяч) гривень моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень витрат на сплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.04.2022 року.

Суддя Г.Б. Сидорак