Єдиний унікальний номер: 343/2231/18
Номер провадження: 4-с/0343/1/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С.М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання,

за участю: державного виконавця Долинського ВДВС у Калуському районі вано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) -Кузіва Р.О.

В С Т А Н О В И В:

представник ОСОБА_1 - адвокат Гареєв Є.Ш. на електронну адресу суду надіслав скаргу, підписану електронним підписом, в якій просить:

- поновити строк для подання даної скарги,

- скасувати повідомлення державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузіва Р.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.02.2022, яким повернуто виконавчий лист від 12.03.2019, виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/2231/18,

- зобов`язати вказаного державного виконавця прийняти до виконання зазначений виконавчий лист та видати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 січня 2022 року ним від імені його довірителя було надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом від 12.03.2019, виданим Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/2231/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 258 588,00 грн, а також 2582,60 грн сплаченого судового збору та 5000 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

07 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузівим Р.О видано повідомлення про повернення документа стягувачу без прийняття до виконання.

Підставою повернення зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що до заяви додаються реквізити рахунка для отримання стягнутих з боржника грошових сум, однак у додатках до заяви такі реквізити відсутні.

Вважає, що дії виконавця суперечать нормам законодавства, повідомлення є незаконним та підлягає скасуванню, а виконавче провадження повинно було бути відкрито, оскільки обов`язок надання реквізитів банківського рахунка не є імперативним та виконується лише у випадку його наявності.

Крім того, у заяві про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана до виконавчої служби, зазначено, що рахунок наразі відсутній, але буде відкритий після відкриття виконавчого провадження. Отже, державний виконавець був повідомлений про відсутність банківського рахунка, що унеможливлює надання його реквізитів.

Всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не зазначено, яким вимогам не відповідає виконавчий документ або що саме не відповідає ст. 26 Закону у заяві про примусове виконання. При цьому, ст. 26 Закону взагалі не містить вимог щодо обов`язкового (або не обов`язкового) надання реквізитів банківського рахунку.

Таким чином, посилання виконавця на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону є абсолютно безпідставним, а дії виконавця щодо повернення виконавчого листа є незаконними.

Повідомлення про повернення документа стягувачу без прийняття до виконання він отримав 17 лютого 2022 року, про що свідчить копія конверта та трекінг поштового відправлення. Пошта направлена 11.02.2022, про що свідчить штамп на конверті.

Отже, строк подання скарги спливав 27 лютого 2022 року. Однак з 24 лютого 2022 року і по цей час триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

У зв`язку із обставинами, які склалися, виникненням паніки, необхідності вивезення дітей у безпечне місце, блокуванням офісного приміщення, яке знаходиться у центрі міста, та іншими обставинами, не було можливості підготувати та подати скаргу до цього часу.

На підставі зазначеного, вважає, що пропустив строк для подання скарги на дії виконавця з поважних причин, тому просить поновити його.

11 квітня 2022 року державний виконавець Долинського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Івано-Франківськ) Кузів Р.О. подав заперечення, в яких зазначив, що 03.02.2022 на адресу Долинського ВДВС надійшов пакет документів від представника стягувача ОСОБА_3 , а саме: заява про прийняття до виконання виконавчого документа та оригінал виконавчого листа № 343/2231/18 від 12.03.2019. Оскільки представником стягувача разом із заявою про відкриття виконавчого провадження не було додано реквізити для перерахування коштів у разі їх надходження на депозитний рахунок відділу ДВС, державним виконавцем 07.02.2022 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а саме виконавчого листа № 343/2231/18 від 12.03.2019, який видано Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 266170,60 гривень. Педставником стягувача вже подавався раніше вищевказаний виконавчий документ без реквізитів для перерахування коштів та було роз`ясено причину відмови у відкритті виконавчого провадження, однак за весь час стягувач так і не врахував це і знову пред`являє виконавчий документ всупереч нормам законодавства. На підставі викладеного, вважає скаргу безпідставною тому просить суд відмовити в її задоволенні.

В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, від останнього на електронну адресу суду поступила заява про розгляд скарги на дії державного виконавця у їх відсутності. Скаргу підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Їх неявка, згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

У судовому засіданні державний виконавець Долинського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Івано-Франківськ) Кузів Р.О. подані ним заперечення підтримав з підстав, викладених у них, у задоволенні скарги просив відмовити. Додатково зазначив, що у разі поступлення коштів від боржника на спеціальний рахунок ДВС, строк для перерахунку цих коштів стягувачу є обмеженим, відповідно відсутність реквізитів рахунка останнього унеможливлює своєчасне вчинення виконавчих дій, про що зазначалось вже ОСОБА_1 та його представнику у повідомленні від 21.01.2022. Однак, незважаючи на тривалий час та вказівку виконавця на необхідність зазначення реквізитів відкритого рахунка, стягувач вперто не хоче виконувати вимоги закону.

Суд, дослідивши матеріали скарги, а також здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, § 40).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний, у тому числі, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче провадження це сукупність дій державного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Як вбачається з виконавчого листа, виданого 12.03.2019 Долинським районним судом Івано-Франківської області, 10.01.2019 Долинський районний суд Івано-Франківської області розглянув цивільну справу № 343/2231/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 258588,00 грн, а також 2582,60 грн сплаченого судового збору та 5000,00 грн відшкодування витрат на надання правової допомоги адвокатом Гареєвим Є.Ш. згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу. Рішення набрало законної сили 12.02.2019. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 12.02.2022 (а.с. 4).

Як встановлено у судовому засіданні, представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся у Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просив прийняти на примусове виконання вищевказаний виконавчий лист. Спосіб перерахування стягуваних з боржника грошових сум - на банківський рахунок стягувача. Повідомлено, що рахунок наразі відсутній, але буде відкритий після відкриття виконавчого провадження. Додатками до заяви вказані: оригінал виконавчого листа, копія рішення суду, копія договору про надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер (а.с. 5).

Повідомленням про поверення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.02.2022 старший державний виконавець Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузів Р.О., керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повернув стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що, згідно з ч. 3 Розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, до заяви додаються реквізити рахунка для отримання стягнутих з боржника грошових сум, а у додатках до заяви такі реквізити відсутні (а.с. 6-7). Вказана підстава повернення зазначена і в виконавчому листі.

Як зазначив у судовому засіданні державний виконавець, зіславшись на п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач одночасно з виконавчим документом подає заяву, в якій повинен зазначити реквізити банківського рахунка, на який слід перераховувати кошти.

Однак, суд звертає увагу на те, що ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" визначає добровільне виконання рішень про стягнення періодичних платежів, відповідно до ч. 1 якої, виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємтсву, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Й у ч. 2 вказаної норми зазначено, що одночасно з виконавчим документом стягувач подає заяву, в якій зазначаються: реквізити банківського рахунка, на який слід пререраховувати кошти, та прізвище, ім`я, по батькові стягувача, реквізити документа, що посвідчує його особу.

Натомість, у даному випадку має місце примусове виконання рішення суду, адже з виконавчим листом представник стягувача звернувся до органу виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження Інструкції з примусового виконання рішень, заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначають такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача, дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстарційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача, номер телефону стягувача, спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів), реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

З аналізу вищевказаних вимог законодавства встановлено, що стягувач при примусовому виконанні рішення має право за наявності вказати у заяві про примусове виконання рішення суду реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум, тобто надання реквізитів банківського рахунку не є його імперативним обов`язком, а правом, що відповідає положенням ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з примусового виконання рішень, в якій зазначено про необхідність вказівки на номер рахунку тільки у випадку його наявності.

Як встановлено зі змісту заяви про примусове виконання рішення суду, з якою звернувся стягувач до органу примусового виконання, у ній зазначено, що рахунок у нього наразі відсутній і буде відкритий після відкриття виконавчого провадження. Тобто, стягувач зазначив на виконання вимог вище вказаної Інструкції про відсутність у нього рахунку, зобов`язався відкрити його та надати виконавцю після відкриття виконавчого провадження.

Натомість, як вказав у судовому засіданні державний виконавець, він повернув виконавчий лист № 343/2231/18 стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки із заявою про відкриття виконавчого провадження не було надано реквізити для перерахування коштів, у разі їх надходження на депозитний рахунок ДВС, у зв`язку з чим він виніс оскаржуване повідомлення.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вимоги до виконавчого документа.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

Стаття 26 Закону України "Про виконавче провадження" регламентує початок примусового виконання рішення суду, у тому числі визначає, що має право зазначати стягувач у заяві про примусове виконання рішення, що описано вище. При цьому, повертаючи виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання, державний виконавець не конкретизує, яким саме вимогам ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" не відповідає виконавчий документ, який підлягає поверненню без виконання. Більше того, у судовому засіданні державний виконавець повідомив, що представник стягувача подав заяву про примусове виконання рішення суду, тобто відсутня і така підстава для повернення, яка передбачена п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", як неподання заяви про примусове виконання рішення. А така підстава для повернення виконавчого листа, як недолучення до заяви реквізитів рахунка для отримання стягнутих з боржника грошових сум, законодавчо не визначена як обов`язок стягувача, тому суд приходить до переконання, що винесене державним виконавцем повідомлення, яке оскаржується, є неправомірним, що відповідає положенням ч. 2 ст. 451 ЦПК України, тому підлягає скасуванню, а скарга в цій частині - задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При вирішенні вимоги щодо зобов`язання державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист та видати постанову про відкриття виконавчого провадження, суд виходить з такого.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, зокрема, постановити ухвалу про зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання або зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення виконавчого листа та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» роз`яснено щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.

З огляду на вищевказане, повноваження державного виконавця щодо прийняття до виконання виконавчого листа та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за своєю правовою природою є дискреційними, тому суд позбавлений процесуальної можливості зобов`язувати його вчиняти такі дії, тому в цій частині скарги слід відмовити. Однак, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 451 ЦПК України, з метою належного та ефективного захисту прав заявника, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а саме зобов`язати державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа від 12.03.2019, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/2231/18, згідно з вимогами чинного законодавства з врахуванням встановлених вище обставин.

Вирішуючи питання про поновлення строку для подання скарги, суд керується таким.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Як передбачено п. а ч. 1 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 16 роз`яснено, що при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як вказав представник скаржника, повідомлення про повернення виконавчого документа було направлено йому 11.02.2022 та отримане ним 17.02.2022, про що свідчать супровідний лист, копія конверта з відміткою про відправлення та трекінг поштового відправлення (а.с. 8, 9, 10).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 449 ЦПК України, строк для подання скарги сплив 27.02.2022. Однак з 24.02.2022 року і по цей час триває військова агресія Російської Федереації проти України, що стало підставою введення з 24.02.2022 воєнного стану та послужило підставою для пропуску строку звернення до суду зі скаргою, який представник скаржника просить поновити.

Враховуючи те, що скаржник дізнався про повідомлення державного виконавця лише 17.02.2022, отримавши його у поштовому відділенні, строк на оскарження якого закінчився 27.02.2022, зважаючи на введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який 26 березня 2022 року продовжено строком на 30 діб, місцезнаходження заявника та його представника, а саме м. Одеса, тобто регіон, поряд з яким ведуться активні бойові дії, що передбачало вжиття заходів безпеки як для заявника, його представника, так і членів їх сім`ї, суд вважає з метою захисту прав особи та забезпечення доступу до суду за необхідне поновити строк на подання скарги ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання, визнавши його таким, що пропущений з поважних причин.

На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55, 129-1 Конституції України, ст. 447-449 ЦПК України, ст. 1, 4, 5, 18, 26, 74 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3 розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), керуючись ст. 258, 259, 260, 261, 450, 451, 453 ЦПК України, суд

П О С Т А НО В И В:

поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії органу примусового виконання, як такий, що пропущений з поважних причин.

Скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання задовольнити частково.

Визнати повідомлення державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузіва Руслана Омеляновича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.02.2022, яким повернуто виконавчий лист від 12.03.2019, виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/2231/18, неправомірним та скасувати його.

Зобов`язати державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа від 12.03.2019, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/2231/18, згідно з вимогами чинного законодавства.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Після набрання ухвалою суду законної сили направити її для виконання у Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), який, відповідно до ст. 453 ЦПК України, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання повинен повідомити суд та заявника про виконання ухвали, а також боржнику ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 для відома.

Суддя: С.М.Монташевич