Справа № 127/8257/18
Провадження № 22-ц/801/463/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 рокуСправа № 127/8257/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Француз М. Г.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (особа, яка подала апеляційну скаргу),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Брилянт Іриною Олександрівною, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. у м. Вінниця, дата складення повного тексту заочного рішення 01 листопада 2018 року,-

в с т а н о в и в :

11 квітня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення запису про іпотеку.

Позов мотивований тим, що 18 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 93000 доларів США, строком з 18 березня 2008 року до 17 березня 2038 року включно, зі сплатою 12,4% річних за користування коштами, з цільовим призначенням: придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого було передано в іпотеку придбане нерухоме майно.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та позивачем ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги кредитами, за умовами якого АТ «Дельта Банк» набув права первісного кредитора за договором про надання споживчого кредиту та договорами забезпечення, укладеними з ОСОБА_1 .

Уповноваженою особою Фонду, виконуючи повноваження, визначенні ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» була здійснена перевірка наявності майна банку, в тому числі переданого в іпотеку в Державних реєстрах та стало відомо, що 16 листопада 2010 року квартира під АДРЕСА_2 вилучена з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вилучення здійснено на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року (справа №2-3232/10). Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2011 року зазначене рішення Ленінського районного суду м. Вінниці та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2010 року, постановлену у цій справі, було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_1 продав квартиру, яка була предметом іпотеки, ОСОБА_2 , а 14 травня 2013 року ОСОБА_2 продала цю квартиру ОСОБА_3 . Отже, на час звернення до суду з позовом, власником квартири, яка була предмета іпотеки та запис про іпотеку щодо якої було виключено на підставі скасованого судового рішення, є ОСОБА_3 .

Відповідно до заяви про зміну предмету позову (а. с. 61-65 т. 1) позивач просив:

-визнати за ним право іпотекодержателя (обтяжувача) щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору іпотеки № 80152, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П., 20 березня 2008 року за реєстровим № 1265 та Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ«Дельта Банк», посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим номером 2949, 2950;

-внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо вказаного нерухомого майна.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року, позов задоволено частково:

-визнано за ПАТ «Дельта Банк» право іпотекодержателя (обтяжувача) щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору іпотеки № 80152, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П., 20 березня 2008 року за реєстровим № 1265 та Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим номером 2949, 2950.

-в задоволенні вимоги про внесення запису про іпотеку відмовлено, вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення мотивовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» набуло прав вимоги за договорами кредиту та іпотеки, укладеними між «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , тому позивач є іпотекодержателем, а оскільки Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 18 березня 2008 року та Договір іпотеки № 80152 від 20 березня 2008 року на даний час чинні, то всі права, набуті сторонами за цими правочинами, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню, тому запис про обтяження предмета іпотеки підлягає поновленню у Державному реєстрі речових прав, проте позивач передчасно звернувся з такою вимогою до суду, оскільки в нього немає перешкод як іпотекодержателя звернутися до державного реєстратора про внесення відповідного запису про іпотеку.

Дізнавшись про таке судове рішення, 21 січня 2022 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Брилянт І. О., подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову про відновлення запису про іпотеку.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що дійсно 14 травня 2013 року він, ОСОБА_3 , придбав квартиру АДРЕСА_2 . До підписання договору купівлі-продажу квартири було здійснено приватним нотаріусом перевірку на предмет наявності чи відсутності державної реєстрації заборон відчуження нерухомого майна, обтяжень, в тому числі іпотеки. Станом на момент купівлі квартири жоден реєстр не містив записів щодо будь-яких заборон (обтяжень), в тому числі іпотеки, стосовно цієї квартири. ОСОБА_3 усвідомлював, що набуває права власності на нерухоме майно, вільне від будь-яких обтяжень, що в свою чергу було підтверджено та гарантовано Державою через створені нею відповідні реєстри і органи, наділені правами адмініструвати такі реєстри та покликані максимально унеможливити порушення прав учасників правовідносин.

Оскаржуваним судовим рішенням цивільно-правову відповідальність покладено не на тих осіб, які порушили права позивача, а на ОСОБА_3 , який нічого не порушив та є добросовісним набувачем, оскільки інформація про обтяження майна іпотекою до його відома не була доведена, а сам він не міг довідатися про обтяження придбаного ним об`єкту.

Просить врахувати правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справа № 922/3537/17 та від 15 червня 2021 року справа № 922/2416/17, в яких зазначено: якщо в публічному реєстрі запис про обтяження відсутній, то річ не є обтяженою іпотекою ні для нинішнього, ні для наступного власника. При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно врахувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати чинність чи припинення іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача ПАТ «Дельта Банк», відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, тому суд ухвалив провести розгляд справи без їх присутності.

ОСОБА_3 та його представник адвокат Озерська І. В. підтримали викладене в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до висновків, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

По справі встановлено та не заперечується сторонами:

-18 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 93000 доларів США (п.1.1.), строком з 18 березня 2008 року до 17 березня 2038 року включно (п. п. 1.2.1., 1.2.2.), зі сплатою 12,4% річних за користування коштами (п. 1.3.1.), з цільовим призначенням: придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.4.) (а.с. 7-13);

-в забезпечення виконання зобов`язань за даним Договором, 20 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений Договір іпотеки № 80152, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П., зареєстрований в реєстрі за № 1265, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру під АДРЕСА_2 , зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном (п. 1.1.), відповідно до п. 6.1 даного договору, він підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання (а. с. 14-15).

-08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та позивачем ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ «Дельта Банк» набув права первісного кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договорами забезпечення, укладеними з ОСОБА_1 (а.с. 16-17);

-виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», було прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова В. В., строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2019 року включно;

-уповноваженою особою Фонду, виконуючи повноваження, визначенні ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», була здійснена перевірка наявності майна банку, в тому числі переданого в іпотеку в Державних реєстрах;

-згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 16 листопада 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року (справа № 2-3232/10) вилучено запис про обтяження квартири під АДРЕСА_2 (а.с. 25);

-ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2011 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2010 року, справу № 2-3232/10 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 27-33);

-10 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу квартири під АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О. Б., за реєстровим номером 2399 (а.с. 19);

- 14 травня 2013 року між. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н. В., за реєстровим номером 767 (а.с.18).

-Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 квітня 2012 року (справа №2-3168/11) стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 березня 2008 року у розмірі 90 933,36 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 725 257,20 грн, заборгованість по процентах 33 277,50 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 265 411,36 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 545,52 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 4 350,92 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 4 222,18 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 33 674,85 грн, неустойку у розмірі 500 грн, судовий збір у розмірі 1 700 грн та 120 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи (а.с.181-183).

Між сторонами виник спір з приводу відновлення запису про іпотеку після скасування судового рішення, яким було зобов`язано виключити запис про іпотеку на підставі дострокового розірвання договору кредиту, в забезпечення виконання якого був внесений запис про іпотеку.

Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню.

В справі що розглядається, 16 листопада 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року (справа № 2-3232/10) був виключений із з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження іпотекою майна: квартири під АДРЕСА_2 , (а.с. 25).

Особливістю цієї справи є те, що позивач не був первинним іпотекодержателем, адже набув права вимоги за іпотечним договором на підставі договір купівлі-продажу права вимоги від 08 грудня 2011 року, укладеному між ПАТ «УкрСибанк» (первинний іпотекодержатель) та позивачем ПАТ «Дельта Банк». На момент такого придбання запис про іпотеку був виключений на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, а на момент звернення до суду із цим позовом, власником квартири, яка була предметом іпотеки, є не первинний іпотекодавець та позичальник ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення.

В Постанові від 15 червня 2020 року (справа № № 922/2416/17) в пункті 7.13 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що в разі якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки. Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Зазначену норму слід застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 , пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 922/2416/17)

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

Отже, для вирішення порушених позивачем ПАТ «Дельта Банк» вимог про визнання за ним права іпотекодержателя та внесення відповідного запису до Державного реєстру про іпотеку квартири, належної на праві власності ОСОБА_3 , суду першої інстанції, по-перше, слід було виходити з того, що ці дві вимоги в даному випадку є нерозривно пов`язані, оскільки на час вирішення спору судом відбулася як заміна кредитора, так і заміна власника майна, яке було предметом іпотеки і запис про обтяження якого не існував на момент купівлі цього майна ОСОБА_3 , а , по-друге, позивач повинен був доводити недобросовісність ОСОБА_3 , який придбав нерухоме майно у власність. Саме від того, чи діяв ОСОБА_3 добросовісно чи ні і залежить вирішення питання про внесення запису про іпотеку.

Оскільки при вирішенні такого спору суд має враховувати наявність / відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження, тому за таких обставин існує спір між позивачем, як особою, яка вимагає відновити запис про іпотеку та ОСОБА_3 як особою, за яким зареєстровано право власності на це майно та яке він придбав за відсутності запису в Державному реєстрі про його обтяження. Відповідно належним відповідачем (співвідповідачем) у цій справі мав бути ОСОБА_3 , право на вільне користування та розпорядження майном якого оспорюється та щодо майна якого позивач вимагає здійснити запис про обтяження іпотекою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 823/2042/16 від 04.09.2018 року).

Проте, позов у цьому спорі до ОСОБА_3 пред`явлено не було, залученим до участі у розгляді справи в якості відповідача (співвідповідача) він не був, а залучення його третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача (з огляду на статус третьої особи без самостійних вимог (стаття 53 ЦПК України) та відсутність належного повідомлення ОСОБА_3 про судовий розгляд (усі повістки надсилалися судом не за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 (а.с.48), а за адресою, вказаною позивачем, з якої вони поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.69, 84, 108, 125, 144, 160), що в розумінні ЦПК України не є належним повідомленням особи), - свідчить про порушення принципу змагальності та диспозитивності в ході розгляду справи судом першої інстанції та невжиття заходів для визначення вірного кола осіб. Адже позивач, ставлячи вимогу про обтяження майна, не визначив власника цього майна відповідачем, а тому, відповідно, ОСОБА_3 був позбавлений можливості заперечувати проти вимог позивача, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

За таких обставин суди першої інстанції, порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, зробив неправильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки належне вирішення такого судового спору без залучення в якості відповідача (співвідповідача) ОСОБА_3 , як власника спірного майна, неможливе.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. ОСОБА_3 сплатив за подання апеляційної скарги 5 286 грн. судового збору (квитанція на а.с. 202), з огляду на задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Брилянт Іриною Олександрівною, задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення запису про іпотеку

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 05.03.2007 року, зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало