Постанова

Іменем України

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 199/7148/20

провадження № 61-18880св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування до нього наслідків недійсності

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року у складі судді Подорець О. Б. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір позики від 03 квітня 2019 року № 66843 (далі - кредитний договір), укладений між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» (далі - ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ»), застосувати до нього наслідки недійсності; визнати недійсним договір доручення від 23 жовтня 2017 року № 231017 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів»), який укладено на підставі кредитного договору, в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та застосувати наслідки його недійсності.

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з кінця 2019 року та протягом 2020 року йому почали надходити дзвінки від відповідачів щодо повернення коштів на підставі кредитного договору. Зокрема, відповідачі вимагали повернення коштів за не відомі йому борги, які виникли на підставі невідомого договору, вчиненого (укладеного) через електронну систему Інтернет.

У червні 2020 року ОСОБА_1 стало відомо, що невідома особа, з якою начебто у нього однакові персональні дані, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків, отримала кредит готівкою у ТОВ «ФК» ГЕЛЕКСІ», право вимоги за яким на підставі договору доручення від 23 жовтня 2019 року № 231017 ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» відступило ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Про ці факти свідчать отримані на підставі адвокатського запиту відповіді і документи з указаних фінансових компаній, а також копії документів з матеріалів кримінальної справи.

Однак при оформленні кредиту надавався паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 травня 1996 року, який позивач ніколи не отримував. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер коду збігається з його, а саме НОМЕР_2 , на відміну від його довідки з РНОКПП, яку видано 14 січня 2019 року, різниться датою видачі, а саме - 29 серпня 2001 року. Крім того, серед наданих документів наявна фотокартка не відомої позивачу особи, яка тримає в руках паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 травня 1996 року, що перебуває у розпорядженні відповідачів.

З відповіді, наданої Управлінням з питань громадянства, паспортизації, реєстрації, та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, відомо, що паспорт серії НОМЕР_1 належав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який значиться як померла особа. Інші відомості у довідці не відображені. Під час оформлення кредиту не відомими йому особами були зазначені засоби зв`язку та місце роботи, які позивачу не відомі, і він ніколи не працював у ТЕХНООПТОРГ-ТРЕЙД.

19 грудня 2018 року позивач подав до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення аналогічних злочинів з використанням його персональних даних. На підставі ухвали слідчого судді від 28 грудня 2018 відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050. Крім того, порушено ще два кримінальні провадження: № 0000122 від 20 серпня 2020 року та № 0000009 від 07 липня 2020 року стосовно особи, яка на фотокартці. Таким чином, позивач вважає себе жертвою шахрайський дій з боку невідомих осіб.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 18 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав недійсним договір позики від 03 квітня 2019 року № 66843, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» і ОСОБА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не укладав кредитного договору, тому його слід визнати недійсним.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 20 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» залишив без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзивів на неї, пояснень та відповіді, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 19 листопада 2020 року, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі; в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 та постановах Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 20 березня 2019 року у справі № 905/969/18.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Якщо позивач заперечує дійсність договору позики, то саме він і має довести наявність фактичних обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним, адже договір позики є дійсним в силу презумпції правомірності правочину.

Виключно вирок суду у відповідному кримінальному провадженні може бути допустимим доказом вчинення стосовно позивача кримінального правопорушення - укладення оспорюваного договору позики від його імені іншою особою, яка діяла на підставі документів, що позивачу не належать.

Без встановлення в рамках кримінального провадження всієї сукупності обставин та зібрання належних і допустимих доказів вчинення стосовно позивача кримінального правопорушення не підтверджуються обставини укладення договору позики від імені позивача іншою особою за відсутності волевиявлення позивача, не спростовуються обставини участі позивача в укладенні договору позики з використанням недостовірних документів та інформації, чужої банківської картки, тобто не підтверджуються обставини того, що персональні дані позивача використані, а оспорюваний договір позики укладений (підписаний) не позивачем або не за його участі, що стосовно позивача вчинене кримінальне правопорушення, що позивач не причетний до обставин отримання коштів на його ім`я.

Однак суди не встановили та не підтверджується матеріалами справи наявності вироку суду за фактами неправомірних дій з боку невстановлених осіб щодо отримання позик на ім`я позивача.

Договір позики може бути визнаний недійсним з підстав відсутності волевиявлення позивача на його укладення.

Відсутність волевиявлення позивача на укладення спірного договору позики позивач обумовлює обставиною вчинення стосовно нього кримінального правопорушення - укладення договору позики від імені позивача іншою особою з використанням достовірних персональних даних позивача та підроблених документів.

З огляду на норми процесуального права допустимим доказом вчинення кримінального правопорушення є вирок суду, що набрав законної сили.

Отже, висновки судів про відсутність волевиявлення позивача на укладення спірного договору позики зроблені на недоведеності позивачем обставин, на які він послався як на підставу своїх позовних вимог, що є порушенням норм процесуального права, яке призвело до ухвалення незаконних рішень.Трудова книжка та наявні у ній записи не є доказом тієї обставини, що особа не працювала за місцем роботи іншим, ніж ті, що зазначені у трудовій книжці.

Для встановлення наявності підстав недійсності спірного договору позики відповідно до ЦПК України позивач мав довести, що укладення оспорюваного договору позики здійснене іншою особою, а не позивачем та/або не за його участі - як обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. У протилежному випадку договір позики є дійсним в силу презумпції правомірності правочину.

На підтвердження зазначених обставин позивач не надав належних, допустимих, достовірних доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про їх наявність.

Предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині визнання недійсним договору позики від 03 квітня 2019 року № 66843, укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» і ОСОБА_1 , оскільки в решті судові рішення не оскаржуються (стаття 400 ЦПК України).

21 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» на касаційну скаргу, який мотивований наявністю правових підстав для задоволення касаційної скарги. Кредит наданий позичальнику виключно за допомогою вебсайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Матеріали справи містять копію анкети за оспорюваним договором, копію договору позики, яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 77084656, та копію графіка платежів до нього, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 77084656, що є належним доказом укладення договору позики між сторонами.

Саме лише звернення до правоохоронних органів не може бути розцінене як належний та допустимий доказ обґрунтованості позовних вимог.

21 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований тим, що покладення на позивача обов`язку доведення в розумінні частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, без доведення і надання доказів з боку скаржника своїх заперечень проти задоволення позовних вимог, порушує принцип змагальності, де кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відомості, які зазначені в анкеті, не відповідають тим документам, що посвідчують особу позивача, а саме: паспорт громадянина України, місце реєстрації, місце роботи, сімейний стан, номер телефону тощо. Заявник не надав жодного доказу того, що картковий рахунок, на який були перераховані кредитні кошти, належить позивачу.

Єдиною базою даних, яка може достовірно надати інформацію про належність паспорта (або паспортних даних) конкретній особі є база даних Державної міграційної Служби України. З довідки Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Державної міграційної служби України Дніпропетровської області відомо про відсутність факту видачі позивачу паспорта громадянина України, на підставі якого надано кредит. Отже, ТОВ «ФК «Гелексі» прийняло для ідентифікації особи, яка зверталася, лише анкетні дані (нічим не підтверджені), серію та номер паспорта НОМЕР_1 , та цифри ідентифікаційного номера.

17 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на касаційну скаргу, яка мотивована наявністю доказів, які свідчать, що суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права, що свідчить про законність цих рішень. Водночас касаційна скарга зі всіма доводами скаржника ґрунтується тільки на припущеннях, без належного доказування або спростування тих доказів, які є в матеріалах справи, тому відзив не може бути взятий до уваги, а касаційна скарга не може бути задоволена.

02 квітня 2022 року до Верховного Суду надійшли пояснення ТОВ «ФК «Гелексі», мотивовані обґрунтованістю касаційної скарги, безпідставністю аргументів і доводів позивача.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

13 грудня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З кінця 2019 року та протягом 2020 року позивачу почали надходити дзвінки від відповідачів про повернення коштів, отриманих на підставі кредитного договору від 03 квітня 2019 року № 66843, укладеного в мережі Інтернет з ТОВ «ФК «Гелексі».

На підставі договору доручення від 23 жовтня 2019 року № 231017 ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів».

На запит адвоката надані копії документів, які надала особа при оформленні кредиту, зокрема копії паспорта серії НОМЕР_1 , довідки РНОКПП та надано анкету за договором № 66843 і договір позики від 03 квітня 2019 року № 66843, що свідчить про підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредиту на суму 3 000,00 грн, а також договір доручення від 23 жовтня 2017 року № 231017 з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів».

При оформленні кредиту було надано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 травня 1996 року, який позивач ОСОБА_1 не отримував, та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер коду збігається з номером РНОКПП позивача НОМЕР_2 , однак відмінність від довідки з РНОКПП позивача полягає у даті видачі, а саме: позивачу було видано 14 січня 2019 року, що також підтверджується відповіддю Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, тоді як РНОКПП, наданий невідомою особою відповідачам для оформлення кредитного договору, видано 29 серпня 2001 року.

Крім того, серед наданих документів є фотокартка невідомої особи, яка тримає в руках паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 травня 1996 року.

З відповіді Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області відомо, що стосовно особи з паспортом серії НОМЕР_1 в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, побатькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від відомостей про позивача.

З листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 07 травня 2020 року відомо, що паспорт серії НОМЕР_1 , який було надано для оформлення кредитного договору, належав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який значиться як померла особа.

Крім того, під час оформлення кредиту в анкеті за договором № 66843 від 03 квітня 2019 року невідомі особи зазначили засоби зв`язку, які не належать позивачу ОСОБА_1 , та місце роботи ТЕХНООПТОРГ-ТРЕЙД, де позивач ніколи не працював, що підтверджується копією трудової книжки.

За заявою ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000050. Крім того, позивач порушив ще два кримінальні провадження № 0000122 від 20 серпня 2020 року та № 0000009 від 07 липня 2020 року щодо особи, яка на фотокартці.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановивши, що для отримання кредиту невідома особа надала копію паспорта, який ніколи не належав позивачу, а також довідку РНОКПП, в якій дата її видачі не відповідає даті видачі РНОКПП позивачу, зазначений в анкеті номер телефону, за допомогою якого було здійснено підписання кредитного договору, позивачу не належить, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, адже у позивача не було вільного волевиявлення на підписання оспорюваного правочину.

Вирішуючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню,

повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

За встановлених у цій справі обставин судові рішення не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 та постановах Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 20 березня 2019 року у справі № 905/969/18.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суди на підставі статей 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України встановили відсутність волевиявлення позивача на укладення оспорюваного правочину між сторонами, а тому дійшли правильних висновків про визнання договору позики недійсним.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору позики від 03 квітня 2019 року № 66843, укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» і ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов