Дата документу 11.04.2022 Справа № 334/6308/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6308/20
Провадження №22-ц/807/912/22
Головуючий в 1-й інстанції - Баруліна Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 01 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Керуюча компанія «Наш Дім Запоріжжя» моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 28.07.1978 року він зареєстрований та мешкає на 7-му поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , який обслуговується відповідачем. Мешканці цього будинку здійснюють сплату за надані послуги, за утримання будинку, куди входить обслуговування та ремонт ліфту. В період часу, з 31 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року, а також з 16 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року відповідач без попередження, безпідставно відключив ліфт у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де мешкає позивач. На телефонне звернення, черговим відповідача, позивачу було повідомлено, що ліфт вимкнуто через заборгованість мешканців по сплаті за надані їм послуги. Як співвласник багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , позивач добросовісно виконує свої обов`язки, щодо оплати за послуги на утримання будинку, куди входить обслуговування ліфту та не має заборгованості з оплати таких послуг, тому вважає, що не було жодних підстав для відключення ліфту у першому під`їзді. Позивач зазначає, що 03.03.2020 року він отримав побутову травму та знаходився на стаціонарному лікуванні у травматолог-ортопедичному відділенні 9 Міської лікарні з діагнозом: закритий перелом на межі в - с/з правої великогомілкової кістки зі зміщенням та коли був відключений ліфт, він знаходився на амбулаторному лікуванні та пересувався на милицях, мав відвідувати лікаря, який призначав йому різні процедури. Його квартира розташована на 7 поверсі, а відсутність працюючого ліфта істотно ускладнила та порушило право позивача на комфортне користування квартирою. Вважає, що відповідач порушив його права, а саме протиправно відключив ліфт у вересні 2020 року, залишив поза увагою його письмове звернення, в наслідок чого йому було спричинено моральну шкоду яка виразилась у його моральних стражданнях через погіршення здоров`я, відсутність нормальних умов проживання та вимушених змінах у способі життя, розмір якої позивачем визначений як 10 000 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року, в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем надані належні та достатні докази на підтвердження своїх вимог, при цьому відповідачем вимоги позову не спростовані. Враховуючи належне виконання позивачем своїх обов`язків споживача послуг, а саме своєчасне та повне внесення оплати за користування та обслуговування ліфтів, останній в праві розраховувати на безперебійне надання таких послуг. Відключення ліфту, враховуючи, що позивач проживає на сьомому поверсі та має травму кінцівки, спричинило моральну шкоду, оскільки вимагало додаткових невиправданих зусиль, і така шкода підлягає компенсації з боку відповідача.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_3 .

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Керуюча компанія «Наш Дім Запоріжжя» із заявою в якій зазначив, що 31.08.2020 року вимкнуто ліфт у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де саме він мешкає, та просив надати інформацію стосовного того, коли саме планується включення ліфту. Згідно витягу з сайту «Служба доставки» УкрПошта ТОВ КК «Наш Дім Запоріжжя» отримано листа 07 жовтня 2020 року.

Позивачем надано два акти про відключення ліфту першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Акт про відключення ліфту першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 від 08 вересня 2020 року, підписаний мешканцями сусідніх квартир - ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_4 ); ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_5 ); ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_7 ) в якому зазначається, що в період часу з 31.09.2020р. по 07.09.2020р. був відключений ліфт. Другий акт від 01 жовтня 2020 року за підписом тих самих мешканців будинку із зазначенням в акті, що ліфт не працював в період часу з 16.09.2020р. по 30.09.2020р.

Позивач обґрунтовуючи свої вимог послався на те, що відключення ліфту істотно ускладнило та порушило його право на комфортне користування квартирою. Так, надав виписку з медичної карти хворого № 796 травмотологічного відділення з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 03 по 11 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз - закритий перелом на межі в-с/3 правої великогомілкової кістки зі зміщенням.

Також позивачем надано копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ним відвідувався лікар травматолог 03 серпня 2020 року та 15 вересня 2020 року. З копії направлення ОСОБА_1 в фізкабінет вбачається, що саме направлення видано 15 жовтня 2020 року, а процедури розпочаті з 19 жовтня 2020року.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно до п.5 вказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами обставин зазначених у позові, а саме, що позивач є споживачем комунальних послуг, пов`язаних із користуванням ліфтом у будинку АДРЕСА_2 (право власності чи користування квартирою у зазначеному будинку). Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач у справі ТОВ «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» є виконавцем зазначених послуг, а відповідно належним відповідачем у справі. Доказів спричинення саме діями відповідача позивачу моральної шкоди також надано не було, що вказує на безпідставність і необґрунтованість позовних вимог, наслідком чого є ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 квітня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко