П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ

Справа №759/8159/20-ц

Провадження № 22-ц/824/3074/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 23 лютого 2022 року

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач(відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

відповідач(позивач за зустрічним позовом)- Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними за зустрічним позовом Товариств з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними

(а. с. 1-13).

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона шість раз зверталась по позику до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» з них 5 виплачено, одна не виплачена (договір від 22 лютого 2020 року № 6732698 сума позики становить

7 000,00 грн зі строком повернення до 23 березня 2020 року).

Позивачка вказувала, що на початку карантину відповідач вимагав сплатити спочатку 10 024,00 грн, а потім 10 584,00 грн. Вказані дії позивачка вважає незаконними, так як не має ніяких платіжних документів. Разом з тим, вказаний договір (від 22 лютого 2020 року № 6732698) не був підписаний зі сторони позивача, сторони не домовилися про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що на думку позивача в свою чергу є підставою для визнання його недійсним. У зв?язку із зазначеним, позивачка вважала, що відповідачем їй завдано матеріальну та моральну шкоду.

ОСОБА_1 , посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просила:

- визнати договір позики від 01 березня 2018 року № 925327, від 24 червня

2019 року № 2592675, від 18 листопада 2019 року № 8741922, від 23 грудня 2019 року

№ 8885163, від 08 лютого 2020 року № 6543658 та від 22 лютого 2020 року № 6732698 недійсними;

- в порядку статті 216 ЦК України застосувати двосторонню реституцію по всіх оскаржувнаих договорах;

- стягнути з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» на користь ОСОБА_1 84 080,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 140 133,30 грн у відшкодування моральної шкоди;

- зобов?язати ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» вилучити з бази даних персональні дані ОСОБА_1 та знищити їх, щоб в подальшому відповідач не розповсюджував незаконно персональні дані позивача;

- судові витрати віднести за рахунок ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів».

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними та відкрито провадження у справі № 759/8159/20-ц. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.

У вересні 2020 року ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» звернулося до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , третя особа -

ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики (а. с. 75-81).

Зустрічні позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» мотивовано тим, що ОСОБА_1 є постійним клієнтом ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» з яким неодноразово укладались кредитні договори.

22 лютого 2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір № 6732698 про надання кредиту, який складається з пропозиції (оферти) та заявки, що містить акцепт. За допомогою електронного повідомлення, використовуючи одноразовий ідентифікатор 22 лютого

2020 року, ОСОБА_1 було підписано (акцептовано) оферту та підтверджено укладення договору про надання коштів на суму 7 000,00 грн. строком повернення до

23 березня 2020 року.

ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» вказувало, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором від 22 лютого 2020 року № 6732698, кошти не повернула, а тому заборгованість ОСОБА_1 за договором від 22 лютого

2020 року № 6732698, станом на 11 вересня 2020 року становить 20314,96 грн, з яких:

7 000,00 грн - основний борг; 13 216,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою та 98,96 грн - 3% річних.

ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» просило в позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними відмовити. Стягнути з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» суму заборгованості за договором позики від 22 лютого 2020 року № 6732698 в розмірі

20 314,96 грн та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року прийнято зустрічний позов ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Об?єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 до

ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними та зустрічний позов ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» звернулося до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» заборгованість за договором позики в розмірі 20 314,96 грн та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що сторонами було погоджено усі умови спірних кредитних договорів шляхом підписання їх електронним підписом, п?ять з яких ОСОБА_1 було виконано. Судом не встановлено підстав, а позивачем не надано доказів, що б надавали суду підстави стверджувати про недійсність укладення спірних договорів,

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 умови кредитного договору від 22 лютого 2020 року не виконано, кредитні кошти в строки не повернуто, а відтак суд зробив висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

13липня 2021 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» відмовити, а первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не відповідає твердження суду про те, що позивачем не надано доказів погроз з боку відповідача, оскільки до позовної заяви було додано копію електронного повідомлення про передачу договору колекторам від

30 березня 2020 року з погрозами. Заявниця вказує що чинним законодавством встановлено письмову форму договору, проте сторонами цього зроблено не було, а відтак спірні правочини не можуть бути дійсними. Заявниця також вказує на те, що кредитором до договорів включено умови, які є несправедливими. На думку ОСОБА_1 спірні правочини в силу статті 228 ЦК України є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок, так як спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Довільний набір знаків, що зазначені в договорах позики, як підписи, не є цифровим ідентифікатором і не може таким вважатися. Заявниця наголошує, що спірні правочини вона не підписувала.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року витребувано з Печерського районного суду матеріали цивільної справи № 759/8159/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними за зустрічним позовом

ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року до винесення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Належним чином повідомленні про дачу, час та місце розгляду справи ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 759/8159/20-цза відсутності ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та третьої особи - директор ОСОБА_2,, які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», затверджених рішенням загальних зборів від 07.02.2019, та з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України між сторонами в електронній формі було укладено договір позики N 6732698 від 22.02.2020 р. який було укладено позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки і, відповідно, укладення Договору здійснюється наступним чином: Коли клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер Клієнта, верифікований в його Особистому кабінеті на сайті. Після введення Клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України.

Умови кредитування відповідача вказані в копії договору №6732698 від 22.02.2020, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором і є наступними: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 7 000 гривень, процентна ставка - 1,6 % за один день від суми позики, процентна ставка за один ден прострочення - 2,70 %.

Крім того, як вбачається з копії договору від 22.02.2020 під час його укладення позивач вказала свої паспортні дані, номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону, електронної пошти та номер карткового рахунку у банку, на який ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» мав зарахувати суму кредитних коштів у сумі 7000 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, спірні договори позики від 01 березня 2018 року № 925327, від 24 червня 2019 року № 2592675, від 18 листопада 2019 року № 8741922, від 23 грудня 2019 року № 8885163, від 08 лютого 2020 року № 6543658 та від 22 лютого

2020 року № 6732698 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника.

Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність між сторонами вільного волевиявлення щодо укладення спірних правочинів в електронній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 їх електронним цифровим підписом є правильним, а відтак обґрунтовано вважав, що між сторонами дійсно було укладено спірні правочини.

За наведених підстав, Київський апеляційний суд вважає неприйнятними аргументи заявника про те, що спірні договори позики повинні були бути укладені лише у письмовій формі із закріпленням власноручного підпису сторін.

Київський апеляційний суд також вважає неприйнятними доводи

ОСОБА_1 та аргументи апеляційної скарги про те, що під час укладення спірних договорів позики ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» було порушено Закон України «Про захист прав споживачів» з таких підстав.

Під час розгляду справи судом установлено, що між сторонами дійсно було укладено договори позики: від 01 березня 2018 року № 925327, від 24 червня

2019 року № 2592675, від 18 листопада 2019 року № 8741922, від 23 грудня 2019 року

№ 8885163, від 08 лютого 2020 року № 6543658 та від 22 лютого 2020 року № 6732698, шляхом підписання їх боржником електронним цифровим підписом.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від

29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 та у постанові Верховного Суду від 11 січня

2020 року у справі № 761/22687/17 (провадження № 61-6502св19).

Установивши, що спірні договори позики були підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо умов цих договорів. Під час укладення спірних договорів був відсутній умисел щодо введення її в оману з боку товариства, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та твердженням ОСОБА_1 про виконання договорів позики: від

01 березня 2018 року № 925327, від 24 червня 2019 року № 2592675, від 18 листопада

2019 року № 8741922, від 23 грудня 2019 року № 8885163, від 08 лютого 2020 року

№ 6543658, та отримання кредитних коштів за договором позики від 22 лютого 2020 року № 6732698, чим самим позивачка підтвердила умови підписаних нею кредитних договорів та погодилася на їх виконання.

За викладених вище підстав, не підтвердилися аргументи ОСОБА_1 про порушення ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» Закону України «Про захист прав споживачі під час укладення спірних правочинів.

А відтак, Київський апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи не встановив підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на Закон України «Про захист прав споживачів. А відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про дотримання під час укладення спірних правочинів, їх сторонами, вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо аргументів ОСОБА_1 про нікчемність спірних правочинів з огляду на статтю 228 ЦК України, Київський апеляційний суд зазначає таке.

На думку ОСОБА_1 спірні правочини в силу статті 228 ЦК України є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок, так як спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду у кримінальній справі, постановлений внаслідок знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Під час апеляційного розгляду справи, позивачем не наведено і судом не встановлено наявності в оспорюваних правочинах ознак порушення публічного порядку, які могли б бути підставою для визнання правочинів недійсними через їх нікчемність з посиланням на статтю 228 ЦК України, оскільки укладаючи спірні правочини, ОСОБА_1 ознайомилася з їх змістом та умовами, п?ять з них були виконані, а відтак погодилася на їх виконання, що виключає наявність порушених інтересів ОСОБА_1 внаслідок вчинення таких правочинів.

Подібний висновок щодо застосування статті 228 ЦК України зроблено Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 753/6253/18 (провадження

№ 61-10731св21).

Відтак, Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірних правочинів недійсними через їх нікчемність із застосуванням статті 228 ЦК України.

Щодо інших заявлених позовних вимог, а саме: застосування реституції у порядку статті 216 ЦК України, стягнення матеріальної та моральної шкоди та вилучення з бази даних персональні дані ОСОБА_1 із подальшим їх знищенням, то такі є похідними від вимог про визнання правочинів недійсними де суд зробив висновок про відмову у їх задоволенні у зв?язку із їх недоведеністю, а відтак задоволенню також не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними.

Щодо зустрічних позовних вимог ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» про стягнення заборгованості за договором позики.

Установлено, що 22 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» укладено договір позики № 6732698, за умовами якого ОСОБА_1 отримала в борг 7 000,00 грн зі строком кредиту 30 днів з процентною ставкою - 1,6 % за один день від суми позики та процентною ставки за один день прострочення - 2,70 %.

На підтвердження наявності заборгованості за договором позики від 22 лютого 2020 року № 6732698, ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» надано розрахунок, згідно якого у зв?язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 11 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі

20 314,96 грн, з яких: 7 000,00 грн - основний борг; 13 216,00 грн - заборгованість за відсотками за користування позикою та 98,96 грн - 3% річних.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи відомо, що укладаючи 22 лютого 2020 року договір позики

№ 6732698, сторони узгодили тіло кредиту 7 000,00 грн, строк повернення кредитних коштів - 30 днів, та встановили процентні ставки: 1,6 % - за один день від суми позики (1,6 % нараховується протягом 30 днів позик) та 2,70 % - процентна ставка за один день прострочення (2,70% нараховуються після спливу 30-деного строку користування кредитними коштами).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів виконання нею умов договору позики від 22 лютого 2020 року № 6732698, Київський апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» про стягнення заборгованості. Таким чином висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» є правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення (частина друга статті 136 ЦПК України).

ОСОБА_1 зазначала, що вона звільнена від сплати судового бору на підставі частини третьої статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів»

Відповідно до частини третьої статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені, оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), яка гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином слід дійти висновку про те, що від сплати судового збору звільняються фізичні особи, які звернулися до суду за захистом свого порушено права тобто позивачі.

Предметом розгляду цієї справи є позов ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, та зустрічні позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» про стягнення заборгованості.

Тобто за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 є відповідачем по справі, а за захистом свого порушеного права звернулося з зустрічними вимогами ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів». А тому положення норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року щодо вирішення зустрічних позовних вимог ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики застосуванню не підлягають.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі,тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн (2 102,00 грн х 150 %).

Керуючись ст.ст. 136, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ

Справа №759/8159/20-ц

Провадження № 22-ц/824/3074/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач(відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

відповідач(позивач за зустрічним позовом)- Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», третя особа - директор ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними за зустрічним позовом Товариств з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

З огляду на значний час, необхідний для мотивування висновків судової колегії, відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України проголошується вступна та резолютивна частини постанови. Складання повного тексту відкладається на строк п`ять днів.

Керуючись ст.ст. 136, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна