Номер провадження 2/756/2349/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шролик І.С.

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (надалі - ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» ) страхове відшкодування шкоди, пов`язане з лікуванням у розмірі 22 244,76 грн.; страхове відшкодування моральної шкоди, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2364,70 грн.; страхове відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 1230,47 грн.; індекс інфляції у розмірі 3157,51 грн.; 3 % річних у розмірі 1241,03 грн.; моральну шкоду через протиправність дій по невиплаті страхового відшкодування в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вироком Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України за фактом наїзду 02 листопада 2019 року на позивача ОСОБА_1 в результаті якого він отримав тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості.

Цивільно- правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована у відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування. 03 лютого 2020 року позивач звертався зі заявою до ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» про виплату страхового відшкодування, завданого ушкодженню здоров`ю. Проте, відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування на час звернення до суду із позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2021 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито спрощене провадження та витребувано копії матеріалів страхової справи у відповідача, справу призначено до розгляду на 10 лютого 2022 року. Через неявку сторін та їх представників розгляд справи відкладено на 21 лютого 2022 року.

Відповідно ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідач ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» не скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в порядку передбаченому ст.178 ЦПК України. Двічі кореспонденція суду надсилалась на адресу місця реєстрації юридичної особи, зазначеної в єдиному реєстрі юридичних осіб, проте повернулась без вручення із позначкою про відсутність адресата за місцем реєстрації.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Сторони та їх представники не скористались правом безпосередньої участі в розгляді справи 21 лютого 2022 року в судове за не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

З досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи судом встановлено наступні факти.

Вироком Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року визнано винним водія ОСОБА_3 , який 02 листопада 2019 року близько 21.00 керував автомобілем «DAEWOO Matis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Святошинська у Вишневому Києво-Святоштнського району на пішохідному переході перехрестя здійснив наїзд на ОСОБА_1 в результаті якого він отримав тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості.

Цивільно- правова відповідальність водія ОСОБА_3 на час скоєння ДТП застрахована у відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування.

Згідно заяви 03 лютого 2020 року позивач звертався до ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» про виплату страхового відшкодування, завданого ушкодженню здоров`ю із наданням оригіналів чеків та повідомленням про ДТП. На заяві та повідомленні містяться відомості про отримання їх відповідачем.

Проте, доказів проведеної ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» страхової виплати потерпілому ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно положення ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок у справі, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнятий, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої травмовано ОСОБА_1 доведена.

Цивільно- правова відповідальність ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування АО1789433 від 12 вересня 2019 року. Станом на час ДТП поліс є діючим.

Згідно дослідженої видаткової накладної від 04 листопада 2019 року та розрахункової квитанції ПАТ КБ «Приват Банк» на стегновий інтрамедулярний стрижень PFNA позивач витратив 15500 грн.(а.с.15,21). На два чулки до коліна та бедра разом 500 грн(а.с.20); милиці -300 грн(а.с.27).

Спір між сторонами виник з приводу не виплати ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» позивачу, як потерпілому від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи була застрахована у відповідача.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Матеріалами справи доведений факт звернення позивача ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» зі заявою про виплату страхового відшкодування до якої надано фіскальні чеки та лікарський висновок та реквізити для сплати страхового відшкодування.

Станом на день розгляду справи докази сплати відповідачем позивачу суми страхового відшкодування, у матеріалах справи, відсутні.

З урахуванням вищевказаного, приходжу до висновку про наявність достатніх правових підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» на користь позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 16300 грн., яка складається із грошових коштів витрачених на придбання 04 листопада 2019 року стегнового інтрамедулярного стрижня 15500+500 грн.(чулки)+300 грн. милинці, з огляду на характер отриманих позивачем тілесних ушкоджень. Решту чеків на придбання медикаментів та супутніх товарів суд не може прийняти до уваги та визнати обґрунтованими ці витрати оскільки позивачем не надано доказів призначення їх лікарем.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» грошових коштів в сумі 2364,70 грн. через перебування позивача на стаціонарному лікуванні на підставі положення ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважаю, що ці позовні вимоги не доведені документальним підтвердженням. Зокрема до позовної заяви позивачем не надано докази перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, виписки, лікарняного, тощо. Окрім того не надано доказів відсутності працевлаштування позивача та не отримання грошової компенсації у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності. Тому за недоведеністю даних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в їх задоволенні.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» на свою користь моральну шкоду на підставі положення ст.26-1,41 зазначеного вище закону в обсязі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 1230,47 грн., яку обрахував виходячи з розміру 24609,46 грн. та 5000 грн. компенсацію моральної шкоди на підставі положення ст..23, 1167 ЦК України у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо невиплати своєчасного страхового відшкодування в сумі 5000 грн.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого виснвоку.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.3 вищезазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 вказаної постанови, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 зазанченої постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, позивачем не надано доказів які саме втрати не майнового характеру він переніс через не виплату йому страхового відшкодування, в чому полягали ці моральні страждання, як вони вплинули на повсякденне життя, якими доказами вони доводяться. Отже, позовні вимоги в частині стягнення компенсації моральної шкоди за несвоєчасність виплати страхового відшкодування в сумі 5000 грн. слід відмовити.

Згідно із ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на розмір доведених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення компенсації витрат на лікування в сумі 16300 грн., приходжу до переконання про стягнення на його користь моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`ю в сумі 815 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та три відсотка річних у зв`язку із порушенням строку проведення страхової виплати, вважаю що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам надано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 03 лютого 2020 року та були надані всі необхідні для прийняття відповідного рішення документи, відповідачем не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування впродовж передбаченого 90 денного терміну. Отже, з 04 травня 2020 року починається про строчка виконання зобов`язання.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за період з 04 травня 2020 року до 09 грудня 2021 року - до дати звернення з відповідним позовом, суд вважає що підлягає коригуванню сума в частині визначеного судом розміру страхового відшкодування, який підлягає стягненню в сумі 17115 грн., тому індекс інфляції буде становити 2245,49 грн., три відсотки річних 822 грн., розрахунок долучений до матеріалів справи.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, в порядку передбаченому положенням ст.141 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору. Тому згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1816 грн., виходячи двох заявлених вимог про стягнення страхового відшкодування та компенсації моральної шкоди.

Позивачем не надано доказів понесених витрат на правничу допомогу, не надано акту виконаних робіт, тексту укладеного договору із визначеним обсягом оплати, тощо, тому вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141,209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (, адреса місцезнаходження: 04210,м.Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, 4/6А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування пов`язане з лікуванням в сумі 16300 грн.; страхове відшкодування компенсації моральної шкоди заподіяної здоров`ю в сумі 815 грн.; три процента річних в сумі 822 грн.; інфляційні втрати в сумі - 2245,49 грн., що разом становить 20182,49 грн. (двадцять тисяч сто вісімдесят дві гривні 49 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (, адреса місцезнаходження: 04210,м.Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, 4/6А) на користь держави витрати за розгляд справи в суді зі сплати судового збору в сумі 1816 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик