Номер провадження: 22-ц/813/5142/22
Номер справи місцевого суду: 509/3334/21
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/3334/21

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5142/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова»,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» про стягнення інфляційних втрат, за апеляційною скаргою адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Козирського Є.С. 28 вересня 2021 року, повний текст рішення складений 01 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки у розмірі - 123 851,67 грн.. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору в сумі - 1 238,52 грн., та витрати понесені на правову допомогу по справі №509/4182/17, які були сплачені адвокату ОСОБА_1 в сумі - 100 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 26.10.2017 року ОСОБА_1 було подано позов до Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» про відшкодування завданих внаслідок ДТП збитків.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі - 25 000 грн. і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі - 5 312,57 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі - 7 873,03 грн..

З вказаної постанови Одеського апеляційного суду вбачається, що сума боргу становить - 447 441,40 грн.. Зазначену суму боргу відповідач не виплатив, тому зазначені обставини стали підставою для нарахування інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України.

Вважає, що нарахування інфляційних збитків повинно здійснюватися з листопада 2017 року (оскільки з позовом про відшкодування збитків внаслідок ДТП звернувся 26.10.2017 року) по лютий 2021 року включно. Сума інфляційних збитків становить - 123 851,67 грн. від суми - 447 441,40 грн. (за період прострочення - 1 368 днів) згідно наданого позивачем розрахунку.

Крім того, у постанові Одеського апеляційного суду зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

18.03.2021 року ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції заяву про уточнення витрат на правову допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі - 100 000 грн., згідно доданого до заяви акту від 18.03.2021 року про надання послуг за договором від 29.05.2017 року і квитанції про сплату коштів позивачем ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю.. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року було відмовлено в цій частині, оскільки витрати позивача на правову допомогу документально не підтверджені, а саме - до заяви про уточнення витрат на правову допомогу від 18.03.2019 року не надано належних та допустимих доказів оплати ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а саме - квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо (а. с. 1 - 8).

2.2. Позиція відповідача на позовну заяву

Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» не скористалось правом на подачу відзиву на позовну заяву. Відзив на позов не надходив.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року в задоволенні вищевказаних позовних вимог Морозова В.Ю. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів отримання виконавчого листа та доказів звернення виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження, та/або відмови у відкритті виконавчого провадження. Тобто, відсутнє підтвердження невиконання рішення суду. Тому, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат відсутні.

Витрати позивача на правову допомогу документально не підтверджені, та відсутні підстави для стягнення - 10 0000 гривень на правову допомогу (а. с. 61- 64).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Морозов Вадим Юрійович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» інфляційні збитки, які повинні нараховуватися із стягнутої з даного підприємства суми, що разом за весь період становить - 123 851,67 грн.. Стягнути витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу по справі № 509/4182/17, які були сплачені адвокату ОСОБА_1 в сумі - 100 000 грн..

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції помилково посилається на застосування норм про стягнення інфляційних збитків на користь кредитора, оскільки існує можливість подання позову про стягнення інфляційних витрат після прострочення виконання зобов`язання; 2) помилковими є висновки суду про ненадання доказів звернення з виконавчими листами до виконання. Ним було одразу ініційовано подання виконавчих документів до відповідного органу з метою відкриття виконавчого провадження та стягнення з відповідача заборгованості. Крім того, неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів у письмовій формі, які було проігноровано. Відповідач систематично ухиляється від виконання зобов`язання. Наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення коштів на користь позивача свідчить про невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо проведення розрахунку з позивачем в належному розмірі, та є підставою для стягнення інфляційних втрат; 3) помилковими є висновки суду першої інстанції про не підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки позивачем були долучені квитанції та акт виконаних робіт. Однак, суд першої інстанції не надав їм правової оцінки (а. с. 67 - 78).

2.6 Позиція відповідача в апеляційному суді

Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» не скористалося правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а. с. 99).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року (а. с. 106).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній».

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Морозову В.Ю. повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано 04.01.2022».

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано 28.12.2021».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (123 851,67 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

26.10.2017 року Морозов В.Ю. звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП (справа № 509/4182/17).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року у задоволенні вказаного позову Морозова В.Ю. відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року у справі №509/4182/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» () майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі - 25 000 грн. і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі - 5 312,57 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі - 7 873,03 грн..

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення суду.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 , звертаючись із позовом по даній справі, зазначив, що відповідно до постанови Одеського апеляційного суду сума боргу становить - 447 441,40 грн.. Зазначену суму боргу відповідач не виплатив, тому зазначені обставини стали підставою для нарахування ним інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року у справі №509/4182/17 стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі - 25 000 грн..

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року по іншій справі №509/4182/17 між сторонами виникло грошове зобов`язання.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надано доказів отримання виконавчого листа та звернення виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження, та/або відмови у відкритті виконавчого провадження.

Частина 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За наведеним положенням виконання зобов`язання боржником залежить від дій кредитора, які останній повинен був вчинити і від нього залежить виконання боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не було вчинено дій, які забезпечили виконання судового рішення. Тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за невиконання рішення суду.

Щодо доводів апелянта про стягнення по даній справі витрат позивача з оплати послуг з надання професійної правничої допомоги адвокатом під час розгляду іншої справи №509/4182/17 про стягнення завданих внаслідок ДТП збитків, які були сплачені адвокату ОСОБА_1 в сумі - 100 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Вказані витрати необхідно стягувати в рамках іншої справи №509/4182/17 або під час розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).

Таким чином, наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе