ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1764/21 Номер провадження 22-ц/814/379/22Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року, у складі судді Клименко С.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, посилаючись на порушення прав споживача.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, всупереч встановленим вимогам статті 175 ЦПК України, позивач не навів у позовній заяві обґрунтування порушення його прав згідно норм Закону України Про захист прав споживачів та підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються цим Законом, відтак, на спірні правовідносини поширюються правила загальної підсудності справ за місцезнаходженням відповідачів АТ Полтаваобленерго (м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд.5) та ТОВ «Полтаваенергозбут» (м. Полтава, вул. Панянки, 65 Б), що є юрисдикцією Ленінського районного суду міста Полтави.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі та неналежним чином дослідив фактичні обставини та правові підстави, якими обґрунтовані заявлені ним позовні вимоги та помилково направив зазначену цивільну справу до Ленінського районного суду м. Полтави за територіальною підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали районного суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 3,4 частини першої статті 379 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що із дотриманням вимог статті 175 ЦПК України позивач не навів у позовній заяві обґрунтування порушення його прав згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів» та підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються цим Законом, відтак, на спірні правовідносини поширюються правила загальної підсудності справ за місцезнаходженням відповідачів АТ Полтаваобленерго (м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд.5) та ТОВ «Полтаваенергозбут» (м. Полтава, вул. Панянки, 65 Б), що є юрисдикцією Ленінського районного суду міста Полтави.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може та вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права з направленням справи до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

У параграфі 3 глави 2 розділу 1 ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, зокрема, встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27), підсудності справ за вибором позивача (стаття 28), правила виключної підсудності (стаття 30), підсудності справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26).

Статтею 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справи на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК).

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК).

Відповідно до загальних правил, встановлених статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила альтернативної підсудності (стаття 28 ЦПК України) надають позивачеві право вибору підсудності справ певної категорії, зокрема, згідно частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз`яснено, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Цим Законом у статті 1 пункти 3, 17, 22 визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, виконавцем - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, послугою - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (статті 1, 5) послуги з постачання та розподілу електричної енергії належать до комунальних послуг, що надаються суб`єктом господарювання індивідуальному чи колективному споживачеві з метою забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог вбачається, що спір між сторонами виник у процесі надання відповідачами послуг з постачання та розподілу електричної енергії у помешкання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , тому висновки Кременчуцького районного суду Полтавської області, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання позивача, про непідсудність справи цьому суду не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено завдання суду при здійсненні правосуддя та вказано, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia ( суд знає закони ), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, тому не зазначення у позовній заяві позивачем відповідного правового обґрунтування спірних правовідносин та посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів» не свідчить про відсутність таких правовідносин між сторонами. Неправильна кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06.10.2021 № 2011/1(а. с. 18) та копією паспорта позивача (а. с. 19, зворотня сторона).

З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо захисту його прав як споживача житлово-комунальних послуг, відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України подав даний позов до місцевого суду за місцем свого проживання, відтак, Кременчуцький районний суд Полтавської області дійшов помилкового висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду.

За наведених обставин, оскільки позивач при пред`явленні позову скористався своїм правом вибору підсудності справи, дотримавшись при цьому правил територіальної підсудності за місцем свого проживання, суд помилково вирішив питання про передачу даної справи на розгляд Ленінському районному суду м. Полтави згідно правил загальної підсудності, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди направити до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин