Номер провадження: 22-ц/813/3960/22
Номер справи місцевого суду: 523/9890/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/9890/21

Номер провадження: 22-ц/813/3960/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрій Олександрович,

- боржник - ОСОБА_1 ,

- стягувач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Аліної С.С. 01 червня 2021 року про відмову в задоволенні подання приватного виконавця, повний текст ухвали складений 01 червня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст вимог подання

В травні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрія Олександровича звернувся до суду з вищезазначеним поданням, в якому просить в порядку виконання виконавчого листа №523/13960/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 10.06.2015 року, звернути стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 , а саме на - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить йому, як спадкоємцю померлого ОСОБА_2 , та є такою, що не зареєстрована в установленому законом порядку.

В обґрунтування вимог приватний виконавець посилається на те, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження №65079501 з примусового виконання виконавчого листа № 523/13960/14- ц, виданого 10.06.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, про звернення стягнення в рахунок погашення боргу на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 58,8 кв. м., житловою площею - 38,7 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , яке видане 25.09.1996 року ВАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування», шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертооціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

08.04.2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65079501 та 09.04.2021 року постанову було надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі за № відправлення - (ШКІ) 343.

Приватним виконавцем на виконання вимог заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на все майно боржника з метою реального виконання вимог виконавчого документу в межах суми боргу було винесено постанови про звернення стягнення на майно боржника та про накладення арешту на майно боржника - ВП № 65079501 від 08.04.2021 року.

18.05.2021 року приватним виконавцем разом із представником стягувача було здійснено вихід за адресою - АДРЕСА_1 , але ніхто не відчинив двері. У дверях вищевказаної квартири залишено виклик приватного виконавця, згідно якого було зобов`язано боржника з`явитись до виконавця 21.05.2021 року об 11 годині 00 хвилин. Однак, боржник не виконав вищевказану вимогу.

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.04.2021 року за вих. №471 В/01-40, за адресою - АДРЕСА_1 значяться зареєстрованими - боржник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки №251814707 від 08.04.2021 року, вищевказана квартира належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (по 1/3 кожному).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується актовим записом №2397 від 29.05.2021 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.04.2017 року по справі №523/5021/17, було задоволено подання державного виконавця Суворовського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчука О.Ю..

В порядку виконання виконавчого листа №523/13960/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 10.06.2015 року, звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме на - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить їй, як спадкоємцю померлого ОСОБА_2 , та є такою, що право власності на неї не зареєстрована в установленому законом порядку.

Як встановлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.04.2017 року по справі №523/5021/17, відповідно до відповіді Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 20.12.2016 року спадкоємці померлого ОСОБА_2 до держнотконтори не звертались.

ОСОБА_1 є сином померлого іпотекодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно до актового запису 845 від 15.06.1968 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину в розмірі 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкове майно, а саме на - 1/6 частину вказаної квартири не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 , а зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_2 .

Таким чином, право власності на 1/6 частину квартири не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, для погашення заборгованості перед стягувачем за судовим рішенням (а. с. 1 - 4).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року залишено без задоволення вищевказане подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим А.О. не надано суду письмових доказів в обґрунтування своїх вимог. Заявник не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог (а. с. 27 - 31).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Ногай Денис Сергійович, діючий від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в порядку виконання виконавчого листа №523/13960/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 10.06.2015 року, звернути стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 , а саме на - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить йому, як спадкоємцю померлого ОСОБА_2 , та є такою, що право власності на неї не зареєстрована в установленому законом порядку.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом було розглянуто справу за відсутності АТ «Державний ощадний банк України», який не був належним чином сповіщений про розгляд подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А.О.; 2) судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 є сином померлого іпотекодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно до актового запису 845 від 15.06.1968 року. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину в розмірі 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Отже, для ОСОБА_1 іпотека є дійсною, відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на - 1/6 частину вказаної квартири не зареєстрував; 3) судом було застосовано норми права, які не підлягають застосуванню (а. с. 33 - 37).

2.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Суворовсього районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року (а. с. 46 - 46 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 47).

11.03.2022 року на адресу суду надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу Цинєва А.О. про розгляд справи без його участі, в якій останній одночасно просить апеляційну скаргу задовольнити.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Ногай Дениса Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича знаходиться виконавче провадження ВП №65079501 з примусового виконання виконавчого листа № 523/13960/14- ц, виданого 10.06.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, про звернення стягнення в рахунок погашення боргу на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 58,8 кв. м, житловою площею - 38,7 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , яке видане 25.09.1996 року ВАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування», шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертооціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а. с. 6).

08.04.2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65079501 та останню 09.04.2021 року було надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі за № відправлення - (ШКІ) 343 (а. с. 8, 7, 9).

Також, 08.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно боржника та про звернення стягнення на майно боржника ВП № 65079501 (а. с. 10, 11).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251814707 від 08.04.2021 року, встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 , є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (в рівних частинах, тобто по 1/3 кожному) (а. с. 12 - 15).

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.04.2021 року за вих. №471 В/01-40, за адресою - АДРЕСА_1 зареєстровані - боржник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2021 року приватним виконавцем разом із представником стягувача ОСОБА_4 було здійснено вихід за адресою - АДРЕСА_1 , але ніхто не відчинив двері. У дверях вищевказаної квартири залишено виклик приватного виконавця, згідно якого було зобов`язано боржника з`явитись до виконавця 21.05.2021 року об 11 годині 00 хвилин (а. с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 3 від 23.05.2021 р. (а. с. 20).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкове майно, а саме на - 1/6 частину вказаної квартири не зареєстроване за боржником - ОСОБА_1 , а зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_2 .

По справі виникли правовідносини щодо звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення без задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А.О..

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо посилання апелянта про не сповіщення останнього про розгляд справи, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

За правилами частин десятої-одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, розгляд вищевказаного подання здійснюється без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб та участь вказаних осіб є не обов`язковою.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це - відсутність реєстрації права власності на нерухому майно за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Встановлено судом, що на примусовому виконанні Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №523/13960/14-ц, виданого Суворовським районним судом м.Одеси 10.06.2015 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 58,8 кв. м, житловою площею - 38,7 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , яке видане 25.09.1996 року ВАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування», шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертооціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.04.2021 року за вих. №471 В/01-40, за адресою - АДРЕСА_1 значяться зареєстрованими - боржник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки №251814707 від 08.04.2021 року, вищевказана квартира належить на праві приватної спільної часткової власності - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (по 1/3 частини кожному).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується актовим записом №2397 від 29.05.2021 року.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1220 Цивільного Кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Встановлено, що згідно відповіді Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 20.12.2016 року спадкоємці померлого ОСОБА_2 , до держнотконтори не звертались.

Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного Кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно актового запису 845 від 15.06.1968 року (а. с. 19).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину в розмірі 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки із заявою про відмову від спадщини не звертався, фактично прийняв спадщину.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкове майно, а саме на - 1/6 частину вказаної квартири не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 , а зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_2 .

Отже, виходячи з вищевказаного, оскільки право власності на 1/6 частину квартири не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку, вказане унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед стягувачем за судовим рішенням.

Згідно ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А.О..

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктам 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року про залишення без задоволення подання приватного виконавця - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить йому, як спадкоємцю померлого ОСОБА_2 , та є такою, що право власності на неї не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання виконавчого листа №523/13960/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 10.06.2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе