КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4473/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фадєєвої Наталії Ігорівни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності,-

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за собою право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м., житлова площа 32,3 кв.м.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України.

22 листопада 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власностіповернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Фадєєва Н.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року представником ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, в якій стороною позивача вказано на порушення його права власності, як в позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків.

Зокрема, зазначено, що відповідач (власник квартири АДРЕСА_2 ) фактично самочинно заволодів нерухомістю позивача (квартира АДРЕСА_3 ), чим порушив права останнього.

Вважає, що залишаючи позовну заяву без руху та в подальшому повернувши позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, вимагаючи від позивача надання підтвердження факту порушення його прав відповідачем.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 рокупозовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

В ухвалі про залишення без руху вказано, що позивачем в порушення ст.175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено чим порушуються або якими діями відповідача не визнаються або порушуються права позивача.

22 листопада 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. було подано заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не були виконані вимоги ухвали від 28 жовтня 2021 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок судом першої інстанції зроблено із порушенням вимог процесуального законодавства, виходячи з наступного.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Згідно статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви. Так, обов`язковими складовими позову мають бути: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залишаючи без руху позовну заяву з підстав необхідності уточнення позовних вимог та надання доказів, суд першої інстанції фактично вийшов за межі своїх повноважень.

22 листопада 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме зазначено чим порушуються права позивача, зокрема самочинним заволодінням власності останнього.

Також у заяві зазначено, що адвокатом Фадєєвою Н.І. подані відповідні запити до ДАБІ, КМДА та ОСББ для отримання інформації щодо поверхневого плану будинку та відповідної нумерації квартир, на вказані запити, на момент звернення з позовом до суду, відповіді від даних структур не було отримано, але в подальшому у відповідності до норм ЦПК України будуть подані стороною позивача до суду.

Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 (провадження №61-2192св20) дійшов висновку, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зазначених вимог закону суд не дотримався і, не будучи позбавленим можливості дочекатися усунення недоліків позовної заяви, таким правом не скористався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків, що ухвала суду першої інстанції про усунення недоліків не виконана.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фадєєвої Наталії Ігорівни задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2022 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.О. Писана