Номер провадження: 22-ц/813/4062/22
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попова Михайла Сергійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року (засобами поштового зв`язку) ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування вимог, позивач зазначала, що у них з відповідачем є спільна дитина - ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням суду від 22.02.2016 року шлюб між ними було розірвано. Починаючи з моменту розлучення дитина проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач періодично надає допомогу сину, але її не вистачає для повноцінного забезпечення дитини. Крім того, їх син має ряд захворювань, які потребують тривалого лікування та реабілітації. Відповідач має постійну роботу, працює моряком, інших утриманців не має, тому має можливість матеріально утримувати сина. За таких обставин, позивач просила стягнути з нього на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. При цьому позивач зазначила, що з моменту подачі позову до суду, відповідач сплатив добровільно позивачці 22 504,50 грн. аліментів на утримання сина, а тому просила їх врахувати при вирішенні питання про стягнення аліментів. Разом з тим, позивач зазначала, що вона регулярно несе додаткові витрати на лікування та реабілітацію сина, якому з дитинства встановлено діагноз мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовленнєвого розвитку. Так, упродовж з 01.06.2020 року по 23.06.2021 року позивач понесла 82 639,11 додаткових витрат на дитину, які влючають в себе курс масажу, ЛФК, курси логопеда, консультації лікарів, обстеження дитини, ліки, підготовка до школи, ліплення, малювання, ТКМП, дитячий садок, тощо. При цьому, як зазначає позивач, відповідач у період з 01.06.2020 року по 08.04.2021 року також ніс додаткові витрати на сина, які становлять 14 930 грн. Таким чином, загальна сума додаткових витрат на дитину, включаючи витрати позивача та відповідача склала 97 569,11 грн. Враховуючи, що ці кошти підлягають поділу в рівних частинах, то з відповідача, з урахуванням сплачених останнім 14 930 грн підлягає стягненню різниця в сумі 33 854,55 грн. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 33 854,55 грн додаткових витрат на дитину, понесених упродовж з 01.06.2020 року по 23.06.2021 року.

Відповідач визнав позов частково, надав відзив, в якому зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума аліментів у розмірі 10 000 грн на місяць є не спроможньою для нього. Він не заперечує, що працює моряком, проте, його робота має нерегулярний, мінливий дохід. Періоди, коли працює відповідач становлять приблизно півроку, а періоди перебування відповідача без роботи можуть становити як півроку так і рік. Іншого джерела доходу у відповідача не має. Він проживає разом з батьками, оскільки власного житла не має. Згодний сплачувати на утримання сина 6 600 гривень, який перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та є достатнім, на його думку, для гармонійного розвитку дитини. Щодо додаткових витрат, то відповідач зазначив, що витрати на послуги малювання, ліплення, підготовку до школи та вступного внеску до неї не є додатковими витратами у розумінні закону. Крім того, питання відвідування дитиною приватних шкіл чи приватних медичних закладів та відповідних обстежень в них, позивач повинна узгоджувати з відповідачем. При цьому, з витратами позивача на послуги логопеда та масажу у розмірі 28 900 грн відповідач погоджується. Таким чином, на думку відповідача, додаткові витрати мають складатися з витрат, понесених позивачем на курси логопеда та масажу у розмірі 28 900 грн. та витрат, понесених відповідачем на обстеження дитини, логопеда, дитячий садок у розмірі 14 930 грн, які не оспорює позивач, що в загальній сумі складає 43 830 грн. витрат позивача та відповідача, тобто по 21 915 грн з кожного з батьків. Враховуючи сплачені відповідачем 14 930 грн, то з нього має бути стягнуто 6 985 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7500 гривень щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 500 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1681 гривня 60 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Попов Михайло Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 6 600 грн. аліментів на утримання дитини щомісячно до її повноліття, врахувавши раніше сплачені 22 504,50 грн та стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину у розмірі 5 460 грн, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнута районним судом сума аліментів є завищеною та необґрунтованою. Середній розмір доходу відповідача в місяць з лютого 2016 року по грудень 2021 рік складає приблизно 26 373,70 грн., а тому на дитину має бути стягнута ј частина середнього доходу відповідача в місяць, що складає 6 600 грн. Такий розмір, на думку апелянта, є розумним, у декілька раз перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та є достатнім для забезпечення дитини. Крім того, стягуючи аліменти на утримання дитини, суд в резолютивній частині рішення не врахував сплачені апелянтом аліменти, після звернення позивача до суду, що може призвести до стягнення з нього всієї суми аліментів. Крім того, на думку апелянта, суд помилково відніс до додаткох витрат витрати понесені на підготовку до школи, курси малювання та ліплення, оскільки такі витрати не є додатковими у розмінні ст..185 СК України. Крім того, суд не взяв до уваги додаткові витрати понесені відповідачем, які не заперечувала позивач та включила їх до списку додаткових витрат. На думку апелянта, рішення першої інстанції в цій частині необхідно змінити, взявши до уваги лише стягнуту районним судом суму понесених позивачем витрат на курси транскраніальної мікрополяризації за індивідуальною схемою № 10 у розмірі 4500 грн. та на курси логопеда у розмірі 10 600 грн, що в загальному розмірі становить 15 100 грн. і при цьому врахувати до цієї суми (за стягнутий судом період) понесені відповідачем витрати на дитячий садок та остеження дитини у розмірі 4 180 грн., потім цю загальну суму, яка складає 19 280 грн. розділити на 2 і від отриманої суми 9 640 грн. відняти 4 180 грн. (суму понесених відповідачем витрат). Отримана сума, яка складає 5 460 грн і має бути стягнута з відповідача на користь позивача, як додаткові витрати на дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 7 500 грн щомісячно до повноліття дитини, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Разом з тим, матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 7 500 грн. Стягуючи з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що додатковими витратами є не лише витрати на лікування та обстеження дитини, а і витрати понесені на підготовку до школи, ліплення та малювання. Загальна сума таких витрат, які на думку суду, які є доведеними, складає 21 700 грн., а отже з відповідача має бути стягнуто Ѕ частина цих витрат.

Проте, колегія суддів не може погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції.

Розглядаючи питання про стягнення аліментів, колегія суддів приймає до уваги наступні норми Закону.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ч.1-2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18, т.1).

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22.02.2016 року (а.с.16 том 1).

Дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, що не оспорюється відповідачем.

Відповідач працює моряком, що також не оскаржується останнім.

В матеріалах справи також міститься довідка Державної прикордонної служби України від 18.01.2021 року, з якої вбачається, що відповідач неодноразово у період з липня 2018 року по вересень 2020 рік перетинав кордон України (а.с.154, том 1).

Відповідно довідки ТОВ «ОСМ КРЮ Менеджмент Україна» від 08.04.2021 року, вказана компанія надавала відповідачеві послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. У період з 13.06.2019 року по 21.02.2020 року відповідач був працевлаштований на посаду матроса на судно Atlantic North із заробітною платою 1 500 доларів США на місяць (а.с.89-90, том 2).

Відповідно довідки ПАТ «Банк Восток» від 03.02.2021 року на запит суду, на ім.»я відповідача відкрито рахунок у доларах США (а.с.158-176, том 1), на який роботодавець нараховував відповідачеві заробітню плату у такі періоди та у таких розмірах:

- 30.07.2018 року = 1 134, 74 дол.США;

- 31.08.2018 року = 1 500, 90 дол.США;

- 28.09.2018 року = 1 460, 49 дол.США;

- 29.10.2018 року = 1 507,47 дол.США;

- 11.12.2018 року = 1 517, 62 дол.США;

- 28.12.2018 року = 1 579, 40 дол.США;

- 04.02.2019 року = 1 587,44 дол.США;

- 11.03.2019 року = 1 671, 11 дол.США;

- 01.04.2019 року = 975,61 дол.США;

- 08.04.2019 року = 438, 90 дол.США;

- 15.04.2019 року = 2 287,47 дол.США;

- 02.05.2019 року = 265 дол.США;

- 01.07.2019 року = 782, 40 дол.США;

- 31.07.2019 року = 1 280, 67 дол.США;

- 06.09.2019 року = 1 373, 82 дол.США;

- 03.10.2019 року = 1 295, 50 дол.США;

- 05.11.2019 року = 1 361, 75 дол.США;

- 10.12.2019 року = 1 316, 40 дол.США;

- 30.01.2020 року = 1 374, 45 дол.США;

- 05.02.2020 року = 1 343, 90 дол.США;

- 24.02.2020 року = 2 593,57 дол.США;

- 28.02.2020 року = 25, 53 дол.США.

Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» від 05.02.2021 року на запит суду (а.с.179-185), на ім.»я відповідача відкритий рахунок в доларах США по якому здійснені наступні зарахування його заробітної плати:

- 27.10.2020 року 1 590 дол.США;

- 27.11.2020 року 1 600 дол.США;

- 31.12.2020 року 2 000 дол.США;

- 26.01.2021 року 1 490 дол.США.

Таким чином, фактичний дохід відповідача в 2018 році склав 8 700,62 доларів США; в 2019 році 14 636,07 доларів США; а в 2020 році 10 527,45 доларів США.

Крім того, відповідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 06.02.2021 року (а.с.76, том 2) відповідачем відкрито 5 депозитних рахунків, зокрема:

- 29.08.2017 року на суму 50 000 грн;

- 31.08.2017 року на суму 50 000 грн;

- 01.11.2017 року на суму 20 000 грн;

- 13.10.2018 року на суму 100 грн;

- 07.01.2019 року на суму 1 500 грн.

Крім того, відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 03.02.2021 року відповідач є власником автомобіля ВАЗ 21093, 1990 року випуску, н/з НОМЕР_1 (а.с.186, том 1).

Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач матеріально забезпечений та отримує достатній дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному районним судом розмірі, тим більше, що інших утриманців у відповідача не має.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач може перебувати без роботи більше року спростовується довідками банку про нарахування відповідачеві заробітної плати в 2018, 2019, 2020 роках та довідкою Державної прикордонної служби України від 18.01.2021 року про перетин відповідачем упродовж цього періоду кордону України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції встановивши, що відповідач, після звернення позивача до суду, сплачував на користь останньої аліменти на утримання дитини, не врахував їх в резолютивній частині рішення, що може призвести до стягнення з відповідача всієї суми аліментів, без врахування сплачених раніше 22 504,50 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду про стягнення аліментів, в уточненій позовній заяві просила суд врахувати сплачені відповідачем аліменти за період з 27.11.2020 року по 08.04.2021 року у розмірі 22 504,50 грн.

Суд в мотивувальній частині рішення наведене врахував, однак в резолютивній частині рішення про це не зазначив, що дійсно може призвести до стягнення з відповідача всієї суми аліментів, без врахування сплачених ним раніше 22 504,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення в частині стягнення аліментів за період з 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), врахувавши раніше сплачену ОСОБА_1 суму аліментів у розмірі 22 504,50 грн.

Що стосується додаткових витрат, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно уточненої позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача 50 % додаткових витрат на дитину, понесених у період з 01.06.2020 року по 25.06.2021 року.

Так, як зазначає позивач, загальна сума додаткових витрат на дитину складає 97 569,11 грн., з яких 82 639,11 грн. витрат понесених позивачкою та 14 930 грн. понесених відповідачем. Таким чином, кожен з батьків має сплатити по 48 784,55 грн. Враховуючи, що відповідач поніс 14 930 грн витрат, то він має компенсувати позивачці решту понесених витрат у розмірі 33 854,55 грн.

Позивачкою надано до суду розрахунок понесених нею та відповідачем додаткових витрат, які складаються з витрат на дитячий садок, підготовку до школи, курси з малювання та ліплення, внески до школи, обстеження дитини, лабораторні дослідження, консультації лікарів, відвідування дитиною курси масажу, занять з логопедом.

Колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження.

Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у поглибленому вивченні іноземної мови, що підтверджується відзнакою у мовних олімпіадах або перемогою у конкурсах або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити.

В даному випадку, позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на заняття з малювання та ліплення, оплату дитячого садочка, підготовку до школи, оплату вступного внеску до школи, які у розумінні ст.185 СК України, не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а враховуються судом при визначені розміру аліментів достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відвідування дитиною занять з малювання та ліплення не обумовлено рекомендаціями педагогів чи лікарів, що дитина потребує цих занять для нормалізації свого розвитку (відставання дитини у розвитку), а є добровільним волевиявленням матері і тому не є у розумінні ст. 185 СК України витратами, які викликані особливими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що понесені витрати на заняття з малювання та ліплення, оплату дитячого садка, підготовку до школи та оплату вступного внеску не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами апелянта, що витрати на обстеження дитини, на її лікування, на відвідування нею курсів масажу, логопеда, лабораторних досліджень є додатковими витратами у розумінні ст..185 СК України, що викликані особливими обставинами, оскільки дитина дійсно хворіє та потребує постійного лікування згідно рекомендацій лікарів.

Як зазначає позивачка, коли дитині виповнилося 2 роки, дільничий невролог встановив синові діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовлєннєвого розвитку. З того моменту, позивач почала відновлювати стан здоров`я дитини та звертатися до лікарів різної спеціалізації.

Так, у картці дитини міститься запис невролога від 09.12.2016р.: мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовленнєвого розвитку та призначений перелік медичних препаратів для лікування.

Такі самі записи містяться в медичній картці від 06.02.2017р., 03.04.2017р., з переліком різних медичних препаратів для лікування.

В записі невролога від 03.04.2017р. міститься направлення на ЛКК.

У виписці із рішення ЛКК № 218/06 від 03.04.2017р. КУ «Дитяча міська поліклініка №5» Малиновського району зазначено: діагноз G-98 (інші порушення нервової системи, не класифіковані в інших рубриках). Дитина потребує курсу реабілітації в умовах реабілітаційного центру.

У висновку від 14.04.2017 року у електроенцефалографічному дослідженні зазначено: помірно виражені порушення електрогенезу головного мозку у вигляді дизритмії та нейрофізіологічних ознак незрілості головного мозку. Рекомендована нейромодуляція (ТКМП ИС, нейроакустична стимуляція) за індивідуальною програмою під наглядом лікуючого лікаря.

У висновку від 23.08.2018 року у електроенцефалографічному дослідженні зазначено: прослідковується позитивна динаміка порівняно з попереднім записом. Рекомендована нейромодуляція (ТКМП ИС, нейроакустична стимуляція) за індивідуальною програмою під наглядом лікуючого лікаря.

У висновку від 08.02.2019 року у електроенцефалографічному дослідженні зазначено: прослідковується збереження хорошої позитивної динаміки порівняно з попереднім записом. Рекомендована нейромодуляція (ТКМП ИС, нейроакустична стимуляція) за індивідуальною програмою під наглядом лікуючого лікаря.

У висновку від 26.02.2020 року у електроенцефалографічному дослідженні зазначено: прослідковується продовження збереження позитивної динаміки порівняно з попереднім записом. Рекомендована нейромодуляція (бажано ТКМП ИС, можливий пробний сеанс ЕЕГ-біоуправління) за індивідуальною програмою під наглядом лікуючого лікаря.

У висновку від 16.10.2020 року у електроенцефалографічному дослідженні зазначено: прослідковується збереження позитивної динаміки порівняно з попереднім записом. Рекомендована нейромодуляція (бажано ТКМП ИС, можливий пробний сеанс ЕЕГ-біоуправління) за індивідуальною програмою під наглядом лікуючого лікаря.

У висновку невролога від 11.06.2020 року зазначено: Загальне Порушення Мовлення II рівня. Рекомендовано: консультація психоневролога, електроенцефалограма.

У висновку психоневролога від 11.06.2018 року зазначено: Діагноз: F83 (Змішані специфічні розлади психічного розвитку). Рекомендовані медичні препарати для лікування.

У висновку невролога від 13.11.2019 року зазначено: загальне порушенння мовлення І-ІІ рівня (моторна алалія). Рекомендовано: масаж шийно-комірцевої зони, спини, обличчя (мовленнєва стимуляція), чергувати з остеопатією. Курс транскраніальної мікрополяризації. У висновку зазначений перелік медичних препаратів для лікування.

У висновку від 27.07.2020 року зазначено: Загальне порушення мови II рівня. Рекомендовано: логопедична корекція, масаж шийно-комірцевої зони № 10, транскраніальна мікрополяризація та вказаний перелік медичних препаратів.

У висновку невролога від 30.10.2020 року зазначено: Загальне порушення мови II рівня з проявами моторної алалії на резидуально органічному фоні: Порушення постави. Цервікальна недостатність. Рекомендації: нагляд невролога, психіатра за місцем проживання; логопедична корекція, заняття з психологом. В дообстеженні: Транскраніальна доплерографія церебральних судин та хребцевих судин шиї (ТКДГ). Враховуючи дані ЕЕГ, рекомендації нейрофізіолога додатково продовжити курси методів нейромодуляції, а саме транскраніальна мікрополяризація (ТКМП). З метою корекції постави, в курсі реабілітації продовжити масаж шийно-комірцевої зони, спини (елементи кранкового, сегментарно- рефлекторного впливу) № 10, чергуючи з сеансами остеопатії.

У висновку від 27.07.2020 року Міського дитячого консультативно діагностичного центру за результатами проведення Електроенцефалокартування зазначено: незначні загальномозкові зміни біоелектричної активності мозку регуляторного характеру з появою груп тета-хвиль в тім`ячково-потиличній та задньокореневій області справа. Ознаки номірно виразної дисфункції серединних структур мозку з превалюванням нижньостовбурових структур.

У логопедичному висновку від 28.10.2020 року Центру корекційної педагогіки «Пізнання» зазначено наступне: дитина не розуміє мовленнєвого звертання у повному обсязі, виконує інструкції тільки з використанням жестів та багаторазовим повторенням; виявленні численні дефіцити функцій головного мозку: дефіцит уваги, порушення слухової обробки, порушення слухово-мовленнєвої нам`яті, труднощі міжпівкульної взаємодії головного мозку. Також зазначено, що впродовж двох років проводилась комплексна корекційна робота: відвідування дитячого невролога, заняття з логопедом, психологом. Стан слухово-мовленнєвої пам`яті покращилось: засвоєння моторної програми покращилось, але не відповідає віковим критеріям. Рекомендації: продовження логопедичної корекції: заняття з нейропсихологом: заняття спортом, логопедичний масаж: розвиток великої і дрібної моторики.

Згідно психолого-педагогічної характеристики від 20.11.2020 року № 130/1-15 складеної директором, логопедом, практичним психологом та вихователем Одеського спеціального дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» № 193 компенсуючого типу Одеської міської ради - на час адапційного періоду відзначалися значні труднощі: підвищена тривожність, емоційна чутливість, часткове сприймання звернутого мовлення, обмежене виконання елементарних побутових інструкцій. Поведінка адекватна, контакт установлюється з ускладненнями. На даний період хлопчик показав динаміку розвитку, покращення сприймання та відтворення. Порушена вимова звуків, недостатність: рухливості органів артикуляції, дискоординації рухів загальної моторики та зорово-просторового орієнтування. Діє повільно, темп нерівномірний. Мислення не стійке, наявність труднощів у розумінні внутрішніх смислових зв`язків, але з опорою на предметно-практичні завдання працює добре. Мати ОСОБА_2 з самого початку роботи з дитиною дуже відповідально та уважно виконує всі рекомендації вчителя-логопеда. Таким чином у результаті сумісної кропіткої корекційно-реабілітаційної роботи у дитини сформувалися мовленнєва комунікація, мовленнєва компетенція, вміння взаємодіяти з дітьми і дорослими. У дитини не сформовані передумови до навчальної діяльності. Потребує подальшого розширення спектру корекційно-реабілітаційних заходів, медикаментозного та фізіотерапевтичного втручання.

Таким чином вбачається, що дитина дійсно має вади здоров`я та у зв`язку з цим потребує корекції здоров`я та реабілітації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що мати хлопчика, відповідно рекомендацій лікарів, понесла на дитину наступні витрати, на:

- курс ТКМП № 10 у листопаді 2020 року на суму 4 500 грн (а.с.65, том 1);

- курси логопедичного масажу у вересні 2020 року на суму 2 500 грн (а.с.66, том 1);

- послуги логопеда за червень 2020 року на загальну суму 1800 грн (а.с.67, том 1);

- послуги логопеда за липень 2020 року на загальну суму 1800 грн (а.с.68, том 1);

- послуги логопеда за серпень 2020 року на суму 300 гривень (а.с.69, т.1);

- послуги логопеда за вересень 2020 року на загальну суму 1300 грн (а.с.69, т.1);

- послуги логопеда за жовтень 2020 року на загальну суму 2 250 грн (а.с.170, т.1);

- послуги логопеда за листопад 2020 року на загальну суму 3050 грн (а.с.171 т.1; а.с.180, 183-184 том 2);

- послуги логопеда за грудень 2020 року на загальну суму 2400 грн (а.с.186-188, т.2);

- послуги логопеда за лютий 2021 року на суму 3200 грн (а.с.191, т.2);

- послуги логопеда та ЛФК за травень 2021 року на загальну суму 5 400 грн (а.с.195, т.2);

- обстеження дитини + 6 сеансів ТКМП № 10 у травні 2021 року на загальну суму відповідно квитанцій 6800 (а.с.196, т.2);

- послуги логопеда 5 занять та ЛФК 5 занять за червень 2021 року на загальну суму 4000 грн. (квитанції від 01.06.2021 року а.с.200 том 2);

- оплату медичних послуг 17 червні 2021 року у розмірі 750 грн (а.с.202, том 2);

- оплату ліків 18.06.2021 року на суму 2 175,46 грн (а.с.203, том 2);

- обстеження та лабораторні дослідження дитини з 18 червня 2021 року по 21 червня 2021 року на загальну суму 8550 грн. (а.с.204-206, 209 т.2).

Таким чином, доведеними є витрати позивача на лікування сина за вказаний нею період (з 01.06.2020 року по 25.06.2021 року) на загальну суму 50 775,46 грн.

Як зазначає позивачка в уточненому неї позові, відповідач в цей період часу також ніс додаткові витрати на сина.

Відповідно таблиці позивача, з якою погоджується та не заперечує відповідач, останній за вказаний позивачкою період, на дитину поніс 14 930 грн додаткових витрат, які включають в себе:

- витрати понесені відповідачем 14.10.2020 року на обстеження дитини у розмірі 1000 грн,

- витрати понесені відповідачем 05.03.2021 року та 08.04.2021 року на курси логопеда у розмірі 1800 грн,

- та решти витрат, понесених відповідачем на оплату дитячого садка.

Як вже суд зазначав та сам про це неодноразово у відзиві на позов та апеляційній скарзі звертає увагу відповідач, витрати понесені на дитячий садок не є у розумінні ст.185 СК України, додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, тому підстави для врахування витрат понесених відповідачем на дитячий садок, відсутні.

Таким чином додаткові витрати на дитину складаються з витрат, понесених позивачем на лікування сина у розмірі 50 775,46 грн та витрат, понесених відповідачем на обстеження сина та курси логопеда у розмірі 2800 грн., що в загальному складає 53 575,46 грн.

Таким чином, з кожного з батьків має бути стягнуто по 26 787,73 грн.

Враховуючи понесені відповідачем додаткові витрати у розмірі 2800 грн, з останнього на користь позивача мало бути б стягнуто 23 987,73 грн.

Враховуючи, що позивач не оскаржує рішення суду в частині додаткових витрат, а оскаржує відповідач в сторону зменшення стягнутих з нього за рішенням суду додаткових витрат з 10 850 грн до 5 460 грн, суд не може вийти за межі апеляційної скарги та розділити додаткові витрати відповідно до наведених апеляційним судом обґрунтувань.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини є підставою обґрунтування апеляційної скарги відповідача, чому суд не може зменшити з нього суму додаткових витрат.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попова Михайла Сергійовича слід задовольнити частково, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року змінити відповідно до обґрунтувань, наведених в мотивувальній частині цієї постанови.

Разом з тим, від ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, понесених нею на правову допомогу адвоката в апеляційній інстанції у розмірі 3000 грн.

Як вбачається з наданих ОСОБА_2 доказів, 17 серпня 2021 року між нею та АО «Пролігалс» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 019/28-10-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 28.10.2020 року.

Так відповідно до умов укладеної додаткової угоди та розрахунку судових витрат позивача, винагорода адвоката в суді апеляційної інстанції становить 3 000 гривень, яка включає в себе 500 грн за ознайомлення з апеляційною скаргою, 1000 грн. за зустріч з клієнтом, консультацію з приводу змісту апеляційної скарги, узгодження правової позиції по суті апеляційної скарги та 1500 гривень за складення відзиву на апеляційну скаргу (а.с.74-81 том 3).

20 жовтня 2021 року ОСОБА_2 сплатила АО «Пролігалс» 3000 грн за правову допомогу, що підтверджується платіжним дорученням № (а.с.66, том 3).

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки розмір понесених позивачем витрат в апеляційній інстанції на правову допомогу адвоката співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом АО «Пролігалс» робіт, заява позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу адвоката в апеляційній інстанції у розмірі 3000 грн підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попова Михайла Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року в частині стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7500 гривень щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Визначити порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів за період 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 7500 гривень щомісячно з врахуванням сплаченої ОСОБА_1 за цей період аліментів у розмірі 22 504,50 грн.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року в частині мотивування стягнення додаткових витрат змінити, відповідно до обґрунтувань наведених в цій постанові апеляційного суду.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 гривень витрат на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 18.04.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О.Погорєлова