ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/590/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/64/20 Категорія: 305000000 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голосія Тараса Анатолійовича на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року (повний текст судового рішення виготовлено 23 грудня 2021 року) у справі за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Городищенської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, -

в с т а н о в и в :

В січні 2020 року заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури Лут І.В., діючи в інтересах держави в особі Городищенської міської ради, звернувся з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі - складу міндобрив а також рампи, прибудови та вбиральні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту виникнення у ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна (28.01.2004 року) та до звернення до суду з цим позовом, відповідач користувався земельною ділянкою загальною площею 5000 кв.м., але не оформив право користування земельною ділянкою під об`єктом нерухомості, розпорядження якою належить до компетенції Городищенської міської ради.

Рішенням Городищенської міської ради від 21.12.2017 № 20-19/VІ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вище вказаною адресою. ОСОБА_1 до теперішнього часу не виготовив проект із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки та до міської ради не звертався з приводу його погодження. При цьому відповідач продовжує використовувати вказану земельну ділянку за відсутності належним чином оформлених документів, внаслідок чого міська рада фактично позбавлена права одержати дохід у вигляді орендної плати, який вона мала би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди.

За розрахунками Городищенської міської ради орендна плата за вказану земельну ділянку за 2016 рік становить 66662,50 грн., за 2017 рік - 70647,50 грн., за 2018 рік - 70647,50 грн., всього 207957,50 грн.

04.04.2019 міська рада направила на адресу ОСОБА_1 претензію про сплату суми орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, однак вона залишилася без виконання.

Посилаючись на такі доводи, прокуратура просила суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 207957 грн. 50 коп. на користь Городищенської міської ради та судові витрати в розмірі 3119 грн. 36 коп.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь міської ради Черкаської області грошові кошти в сумі 137422 грн. 25 коп., зарахувавши їх на розрахунковий рахунок для сплати орендної плати за землю з фізичних і юридичних осіб на території Городищенської ОТГ: UA 0023733 ГУК в Черк.обл./тг м. Городище/18010900.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2061 грн. 43 коп. пропорційно частці задоволених позовних вимог.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із доведеності позовних вимог. Однак застосував строк позовної давності, про який заявив відповідач, та стягнув заборгованість у межах трирічної позовної давності, а саме з 21.01.2017 по 31.12.2018, в розмірі: 137 422 грн. 25 коп., із яких:

- з 21.01.2017 до 31.12.2017 - 345 днів - 66 774 грн. 75 коп.,

- з 01.01.2018 до 31.12.2018 - 365 днів - 70 647 грн. 50 коп.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку відповідачем.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна земельна ділянка не має визначених меж і кадастрового номера, інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру, у зв`язку з чим така ділянка не є сформованою як об`єкт цивільних прав. Так як позивач не довів розмір земельної ділянки, тому розрахунки сум збереженого відповідачем майна не можуть бути задоволені.

Крім того, скаржник заперечує наявність підстав для звернення з даним позовом прокуратурою від імені Городищенської міської ради. Прокурор не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в даному випадку, оскільки Городищенська міська рада є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, а тому може самостійно звернутись з позовом.

Також позовна заява підписана не керівником Смілянської місцевої прокуратури, а його заступником. Законом України «Про прокуратуру» не передачено можливість керівника органу прокуратури делегувати повноваження щодо представництва прокуратури у взаємовідносинах з органами державної влади, окрім випадку відсутності керівника прокуратури. При поданні позову заступника прокурора не надав документ на підтвердження ним повноважень виконуючого обов`язків керівника місцевої прокурати та не надав підтвердження відсутності керівника прокуратури.

Посилаючись на такі доводи, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від керівника Смілянської окружної прокуратури Танцюри Валентина Юрійовича, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено такі обставини.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2794998 від 10.02.2004, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 154748599 від 01.02.2019 вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу № 138 від 28.01.2004 є власником нежитлової будівлі, складу міндобрив А-1, з рампами № 1, № 2, прибудови а, замощення № 3 вбиральні № 4, під`їзні шляхи № 5, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

14.12.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою до міського голови Городищенської міської ради Мирошника В.П. з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,5 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням ВК Городищенської міської ради Черкаської області від 21.12.2017 № 20-19/VІІ, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (землі промисловості), розташованої за вказаною вище адресою. Орієнтований розмір земельної ділянки - 0,5 га, з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Розроблений проект землеустрою ОСОБА_1 подати на затвердження сесії міської ради протягом шести місяців у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Відділу у Городищенському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 23.10.2018, та акту комісії про визначення та відшкодування збитків територіальній громаді міста Городище від 22.02.2019 № 1, земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , площею 5000 кв.м., категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

ОСОБА_1 є землекористувачем цієї земельної ділянки та використовує її без відповідних правовстановлюючих документів. Збитки у вигляді неодержаного Городищенською міською радою доходу за час фактичного використання ОСОБА_1 земельної ділянки за період користування з 01.01.2016 по 31.12.2018 складає 207957,50 грн.

Рішенням ВК Городищенської міської ради Черкаської області від 28.03.2019 № 36, затверджено акт про визначення та відшкодування збитків територіальній громаді міста Городище від 22.02.2019 № 1, запропоновано ОСОБА_1 відшкодувати визначені збитки не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення та рекомендовано останньому оформити право користування земельної ділянки відповідно до вимог законодавства.

Рішенням ВК Городищенської міської ради Черкаської області від 09.07.2015 № 47-3VІ, затверджено Положення та ставки місцевих податків і зборів на території м. Городище та с. Набоків на 2016 рік, за яким розмір орендної плати за використання земельної ділянки, на якій здійснюється виробнича діяльність, розміщено виробничі дільниці, господарські двори, механізовані токи, зерно (овоче)-сховища та інші об`єкти промислового і сільськогосподарського виробництва, землі промисловості, з 01.01.2016 становить 5%.

Аналогічними рішеннями ВК Городищенської міської ради Черкаської області від 12.07.2016 № 8-1VІІ та від 06.07.2017 № 17-4VІІ, розмір орендної плати за використання земельної ділянки з 01.01.2017 та з 01.01.2018 також становив 5%.

Відповідно до розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена за 2016, 2017 та 2018 роки, які використовуються ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , площею 5000 кв. м., становить 207 957 грн. 50 коп.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією апелянта про відсутність підстав для здійснення прокуратурою функцій представництва інтересів держави в особі Городищенської міської ради і звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskayav. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Системне тлумачення частини четвертої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною п`ятою статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104/ цс 19, а також Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 450/1615/18.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що прокурор не довів наявність обставин, з яких можна виснувати про невиконання або неналежне виконання Городищенською міською радою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. А тому, на переконання скаржника, у прокурора відсутні підстави для представництва держави в особі Гордищенської міської ради.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки з матеріалів справи, зокрема з листа Смілянської місцевої прокуратури від 04.04.2019 № 2461вих19 вбачається, що прокуратура в ході вивчення стану дотримання вимог бюджетного законодавства при використанні земель комунальної власності звернулась до Городищенської міської ради для надання інформації про неодержання територіальною громадою доходів від користування земельними ділянками.

04.04.2019 Городищенська міська рада направила ОСОБА_1 претензію про відшкодування завданих збитків, яка залишена без реагування.

У відповідь прокуратурі Городищенська міська рада направила лист від 08.04.2019 № 310.02/18, з якого вбачається, що міська рада обізнана про недоотримання доходів від використання ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 5000 кв.м без сплати оренди. Зі змісту листа міської ради встановлено, що Городищенська міська рада, знаючи про неодержання доходу за період з 01.01.2016 до 31.12.2018 в розмірі 207957,50 грн, не вчинила дій для звернення до суду з позовом з метою відновлення порушеного інтересу територіальної громади.

Листом від 27.12.2019 Городищенська міська рада повідомила Смілянську місцеву прокуратуру про те, що з позовом про стягнення збитків з ОСОБА_1 не зверталась (а.с. 44).

На вказаний лист прокуратура 21.01.2020 повідомила про підготовку позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення коштів, з посиланням на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 45).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про неналежне виконання таким органом своїх повноважень, тому у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент звернення з позовом, передбачено, що правом на подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що позов не міг бути поданий заступником керівника прокуратури, або він міг бути поданий лише за підтвердження відсутності керівника прокуратури, колегія суддів відхиляє.

З огляду на викладене, прокурор на виконання вимог законодавства належним чином обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема у зв`язку з неналежним здійсненням міською радою своїх повноважень.

Що стосується суті позовних вимог, то суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про їх задоволення в межах трирічного строку давності - правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності українського народу, право власності на землю набувається і реалізується державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач правомірно володіє лише приміщеннями нежитлової будівлі, складу міндобрив А-1, з рампами № 1, № 2, прибудови а, замощення № 3 вбиральні № 4, під`їзні шляхи № 5, що знаходяться по АДРЕСА_1 .Право власності виникло на підставі договору купівлі - продажу № 138 від 28.01.2004.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Безпідставне набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме, придбання відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо пов`язана із земельною ділянкою.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруд) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Отже у зв`язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,5 га у відповідача відсутня, у Городищенської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 ПК України).

Позивачем обґрунтовано, що ОСОБА_1 фактично одержав дохід у результаті нездійснення плати за землю, а саме, в період з 01.01.2016 до 31.12.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувався земельною ділянкою, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у розмірі 207957,50 грн.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаних приписів ЦК та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Аргументи апелянта з посиланням на висновки Верховного Суду у справі №922/391/18 (постанова від 11.02.2019) про неможливість задоволення позову у зв`язку з тим, що земельна ділянка не є сформованою на момент звернення з позовними вимогами, колегія суддів вважає недостатніми для скасування рішення.

Так у справі № 922/391/18 Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, зокрема, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи встановлено, що 21.12.2017 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 .

Проте, останній з приводу його затвердження не звертався, продовжуючи використовувати земельну ділянку. У зв`язку з бездіяльністю землекористувача, Городищенська міська рада склала акт від 22.02.2019 №1 про розмір безпідставно неотриманого майна.

Цей акт базується на витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого відділом у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо земельної ділянки площею 5000 кв.м. Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку відображає відомості про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки, відповідає вимогам ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», а тому є належним та допустимим доказом у цій справі.

Крім того, межі та розмір земельної ділянки встановлені відповідно до Акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі.

Процес формування земельної ділянки не доведено до завершення у зв`язку з бездіяльністю відповідача та за відсутності вини Городищенської міської ради як органу місцевого самоврядування. При цьому, відповідач визнає, що користується спірною земельною ділянкою більше 15 років без належного оформлення прав на цю ділянку.

Оцінивши усі докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для застосування ст. 1212 ЦК України та стягнення із відповідача на користь Городищенської міської ради безпідставно набутий за рахунок міської ради дохід у зв`язку з безоплатним користуванням земельною ділянкою у межах трирічного строку позовної давності, а саме з 21.01.2017 по 31.12.2018, що становить: 137422 грн. 25 коп., із яких: з 21.01.2017 до 31.12.2017 - 345 днів - 66774 грн. 75 коп., а з 01.01.2018 до 31.12.2018 - 365 днів - 70647 грн. 50 коп.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голосія Тараса Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Л Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді