ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2960/22 Справа № 199/2469/21 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (далі КП «Жилсервіс-5» ДМР) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він є користувачем житлової кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1 . В травні 2018 року, відповідачем була незаконно припинена подача електроенергії до його кімнати.

Вказував, що 21 серпня 2018 року він письмово звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо підстав відключення електропостачання до його кімнати, в той же час замість надання відповіді, КП «Жилсервіс-5» ДМР звернулося до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, в задоволенні якого постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року їм було відмовлено.

Посилаючись на те, що вказані протиправні дії відповідача призвели до приниження його честі, гідності та ділової репутації, протягом трьох років він не мав можливості закінчити ремонт в кімнаті та проживати в ній, користуватися електроприладами та освітленням, просив суд першої інстанції визнати дії КП «Жилсервіс-5» ДМР по відключенню постачання електричної енергії в кімнату АДРЕСА_2 неправомірними, зобов`язати відновити електропостачання та стягнути в рахунок компенсації за спричинену моральну шкоду 50 000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпрвоського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначив предметом позову саме відмову відповідача у задоволенні запиту щодо відновлення постачання електроенергії до кімнати АДРЕСА_3 , в той час як дійсним предметом позову є визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення електроенергії у вищевказаній кімнаті. Вказані обставини свідчать про те, що дійсні позовні вимоги по суті спору розглянуті судом не були.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмовлених позовних вимог, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом (стаття 367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що згідно ордеру №140 на жилу площу в гуртожитку №3, виданого на ім`я ОСОБА_1 , останньому надано право на зайняття жилої кімнати № НОМЕР_1 , площею 16,5 м. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету і договору найму жилого приміщення від 14 червня 2001 року.

КП «Жилсервіс-5» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_4 .

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , з 14 вересня 2001 року (а.с.23).

Вищевказані обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, а тому доказуванню не підлягають.

З довідки КП Жилсервіс-5 ДМР від 19 квітня 2021 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 у гуртожитку по АДРЕСА_5 був відкритий особистий рахунок № НОМЕР_2 у КП Жилсервіс-5 ДМР з 01 листопада 2015 року, який на теперішній час призупинений внаслідок утвореної заборгованості по комунальним послугам за період з 01 листопада 2015 року по 01 серпня 2018 року на загальну суму 2 256,82 грн. (а.с.19).

Відповідно довідки КП Жилсервіс-5 ДМР від 19 квітня 2021 року, у гуртожитку по АДРЕСА_5 , особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 був закритий з 01 серпня 2017 року на підставі службової записки майстра дільниці ОСОБА_2 про тривале непроживання у гуртожитку (а.с.22).

Згідно акту комісії в складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 11 листопада 2019 року, затвердженого КП Жилсервіс-5 ДМР, встановлено, що станом на дату складення акту встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 не проживає, електрична енергія відключена з 28 серпня 2019 року (а.с.28).

Згідно службової записки майстра ОСОБА_2 на ім`я директора КП Жилсервіс-5 від 28 серпня 2018 року вбачається, що майстром повідомлено, що на запит від 21 серпня 2018 року вх.3524 щодо підключення електричної енергії в кімнату повідомив, що електриком було здійснено вихід на місце для підключення електричної енергії, без доступу до кімнати підключення здійснити не є можливим. В дверях залишено повідомлення з номером телефону для встановлення контакту (а.с.54).

Згідно листка непрацездатності комунального закладу Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова, серії АДС №847009, виданого 16 жовтня 2019 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 30 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року внаслідок загального захворювання (а.с.42).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 була надана відповідь на підставі Закону України Про звернення громадян в межах поданого ним запиту, яку було подано з порушенням ст.ст.1,3-5,16 Закону в частину невиконання ним вимог, викладених у запиті, що свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача, зокрема право на доступ до інформації, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, у зв`язку з чим доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У статті 129 ЖК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

В пункті 8 ч.1 ст.1-1 зазначеного Закону, визначено поняття терміну - користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - це право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України, - у випадках, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , на підставі ордеру №140, видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету і договору найму жилого приміщення від 14 червня 2001 року, є користувачем кімнати АДРЕСА_6 .

Згідно статті 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.

Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 (далі Положення №498), користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, законів України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та інших актів законодавства.

Згідно з п.15 Положення №498, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає, зокрема витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами).

Отже, згідно вимог вищевказаного законодавства, мешканці гуртожитку не сплачують індивідуально за електроенергію на пряму за договором з електропостачальником. Гуртожиток сплачує за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку, а його мешканці, як правило, сплачуючи за проживання, компенсують витрати на електричну енергію балансоутримувачу приміщення гуртожитку.

Отже, розрахунки за спожиту електричну енергію здійснює КП «Жилсервіс-5» ДМР за показниками загальнобудинкового розрахункового приладу обліку електричної енергії, який враховує спожиту на власні потреби всіма мешканцями будинку електричну енергію, а також на технічні цілі житлового будинку.

Звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач зазначав, що відповідачем незаконно, тобто без відповідної правової підстави, було відключено кімнату, в якій останній проживає, від постачання електричної енергії, що у свою чергу, порушує його права та спричиняє моральну шкоду.

Так, у відповідності до статті 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.

На момент виникнення спору у справі, яка переглядається, взаємовідносини, які виникали під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначалися Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі ПРРЕЕ або Правила).

Відповідно до визначень, викладених у пункті 1.1.2. ПРРЕЕ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасниками роздрібного ринку електричної енергії (учасниками роздрібного ринку) є електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Основним споживачем є споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи, електричні мережі якого використовуються оператором системи для транспортування електричної енергії іншим споживачам та/або для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи.

Розділ V ПРРЕЕ визначає права, обов`язки та відповідальність вищевказаних учасників роздрібного ринку.

Так, пунктом 5.1.1. Правил встановлено, що оператор системи має право, зокрема, тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Пунктом 5.2.1. ППРЕЕ також встановлено і права електропостачальника, який, зокрема, уповноважений на звернення до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливим споживачам, визначених Кабінетом Міністрів України, а також на звернення до оператора системи щодо відновлення електроживлення споживачу у випадках, визначених цими Правилами.

При цьому, перелік прав та обов`язків споживача встановлений главою 5.5. Розділу V ПРРЕЕ та є вичерпним.

Розділом VII ПРРЕЕ визначені умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу.

Так, пунктом 7.1 розділу VII ПРРЕЕ встановлено, що електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.

Пунктом 7.3. ПРРЕЕ встановлено, що обмеження у споживанні електричної енергії має проводитися за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів.

Згідно з пунктом 7.4. Правил встановлено, що у разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов`язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам оператора системи для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.

Пунктом 7.5. Правил встановлено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:

1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи.

2) електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі: заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.

Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.

Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.

У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.

Оператор системи протягом одного робочого дня після надання споживачу попередження про припинення електроживлення повідомляє про це електропостачальника споживача та адміністратора комерційного обліку. У разі отримання оператором системи від електропостачальника звернення щодо відключення електроустановки споживача оператор системи має повідомити адміністратора комерційного обліку про отримання відповідного звернення протягом дня його отримання.

Як вбачається з вищенаведених норм закону, зважаючи, що постачання електроенергії є важким технічним процесом, законодавець чітко виокремив перелік учасників роздрібного ринку електричної енергії, які наділені правом на припинення чи обмеження її постачання, а саме оператора системи та електропостачальника.

Таким чином, зважаючи, що основним принципом, яким повинні керуватися учасники роздрібного ринку електричної енергії під час відключення споживача від постачання електроенергії, є забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів, КП «Жилсервіс-5» ДМР, який сам за своїм статусом є споживачем житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг з постачання електричної енергії, відповідним правом не наділений.

Колегія суддів зауважує, що дійсно прямі договори на постачання електроенергії з мешканцями відсутні. Балансоутримувачем будинку є КП «Жилсервіс-5» ДМР, який і здійснює утримання такого майна, тобто у свою чергу і має право укладати господарські договори із суб`єктами господарювання та комунальними службами щодо надання послуг, зокрема, з електропостачання. Кінцевими споживачами таких послуг є мешканці гуртожитку, які сплачують за це до КП «Жилсервіс-5» ДМР кошти згідно виставлених рахунків.

При цьому, наявність у субспоживачів заборгованості перед первісним споживачем не наділяє останнього правом на відключення субспоживача від постачання будь-якої із комунальних послуг, оскільки перелік уповноважених на це осіб є вичерпний, та первісний споживач до цього переліку не входить.

Отже, враховуючи, що позивач є споживачем електричної енергії, яка закуповується КП «Жилсервіс-5» ДМР у постачальника (суб`єкта господарювання, який отримав ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії), порядок припинення енергопостачання має проводитись у порядку, встановленому ПРРЕЕ.

Крім того, колегія суддів зауважує, що чинне законодавство у сфері електропостачання встановлює певну процедуру відключення споживача від отримання послуги з електропостачання, зокрема встановлено вичерпний перелік підстав за яких можливе відповідне відключення та процедура його здійснення, зокрема споживач попереджається про можливість відключення електроенергії та встановлюється строк на усунення порушень.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем КП «Жилсервіс-5» ДМР самовільно, без наявності на це відповідних повноважень та підстав, всупереч встановленої процедури, без попередження споживача, здійснено відключення останнього від постачання електричної енергії до його кімнати у гуртожитку.

Сама по собі наявність заборгованості з комунальних послуг не наділяє первісного споживача правом на відключення субспоживача від отримання комунальної послуги, оскільки в даному випадку останній не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь заборгованості, якщо судом буде встановлена її наявність, або звернутися до електропостачальника чи оператора системи із заявою про порушення субспоживачем своїх обов`язків, та у разі наявності на це підстав, останні самостійно здійснять припинення постачання відповідної послуги за допомогою відповідних спеціалістів.

Отже, враховуючи, що відключення позивача від електропостачання відбулося всупереч вищевказаним положенням ПРРЕЕ, енергопостачання кімнати позивача було відключено не енергопостачальною організацією, а відповідачем, який відповідним правом законом не наділений, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів також зауважує, що відповідно до Загальної декларації прав людини кожен має право на такий життєвий рівень, включаючи житло, який є необхідним для підтримання його здоров`я і добробуту його самого та його сім`ї (стаття 25).

Втручання КП «Жилсервіс-5» ДМР у право ОСОБА_1 на безпечне і належне користування житловим приміщенням не може бути за обставин цієї справи визнано правомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача з відключення від енергопостачання житлового приміщення позивача, у якому він проживає, було порушено його право на безпечне і належне користування житловим приміщенням, що у свою чергу призвело до моральних страждань позивача, які виникли у зв`язку із проживанням у складних побутових умовах.

Так, згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи характер і тривалість страждань позивача, істотність змін у його житті та порушення звичного укладу життя, виходячи з засад виваженості та розумності колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 1 000 грн., оскільки розмір моральної шкоди позивачем завищений.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що звертаючись до суду апеляційної інстанції, апелянт зазначав, що судом першої інстанції було невірно визначено предмет позову, колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, зважаючи на те, що позивач просив визначити неправомірними дії відповідача щодо відключення його кімнати від електропостачання та відносити постачання, а не з підстав неналежного розгляду його звернення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, з КП «Жилсервіс-5» ДМР на користь ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір за подання позову до суду в розмірі 926,16 грн., та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1389,24 грн., а всього 2 315,40 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпрвоського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради по відключенню постачання електричної енергії до кімнати АДРЕСА_2 .

Зобов`язати комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради відновити постачання електричної енергії до кімнати АДРЕСА_2 .

Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 315,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.