Справа № 932/6330/21
Провадження № 2/204/645/22 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати, ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 незаконно проживаючими у приватному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 і примусово виселити їх із цього житла за місцем державної реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на підставі Договору купівлі-продажу від 05.05.1998 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Продан О.Г. реєстровий № 2648. Право власності зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний № 6420454, запис № 22 від 30.06.2004 року, в книзі 336п. На момент пред`явлення позовної заяви у квартирі ніхто не зареєстрований, але проживають 3 особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_3 . Позивачка не проживає в даній квартирі з 2012 року, з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_4 але він змінив замки в квартиру, чим перешкоджає її доступу до власного житла і користування ним. Як їй стало відомо, ОСОБА_4 на даний момент проживає з іншою особою ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , і в квартирі АДРЕСА_1 з`являється епізодично. Відповідачка, не є членом родини позивачки. Ніяких усних домовленостей з ОСОБА_2 вона не мала, дозволу на проживання третіх осіб позивачка не надавала. Договір про найм житла з нею не підписувала.

Не погодившись з позовними вимогами відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказала, що до позовної заяви, позивачкою не було додано жодного доказу, якій би підтверджував факт її проживання або перебування разом з нею неповнолітнього сина ОСОБА_7 , за адресою, вказаною позивачкою у позовній заяві: АДРЕСА_1 . В даному приміщенні ні відповідачка, ні її син не проживають та не перебувають.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше подала до суду заяву відповідно до якої підтримала позовні вимоги та просила розглядати справи без її участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше подала до суду заяву відповідно до якої вказала, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка надала до позовної заяви копію дублікату договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 1998 року укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , у відповідності до якого позивачці на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4). Дана копія дублікату договору належним чином не завірений. Оригінал відсутній.

Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами першою - другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 78 ЦПК України, яка регулює визначення поняття допустимості доказів, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Так, позивачка у позовній заяві посилається на те, що на момент пред`явлення позову у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований, але проживають 3 особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_3 .

Відповідачка у відзиві вказує, що проживає, зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_7 , за місцем її реєстрації.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_5 , що підтверджується відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 20).

Доказів щодо того, що ОСОБА_2 проживає не за зареєстрованим місцем проживання матеріали справи не містять.

Позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу стосовно того факту, що відповідачка перешкоджає їй у доступі до власного житла і користування ним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог стосовно визнання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 незаконно проживаючими у приватному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 і примусового виселення їх із цього житла за місцем державної реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 11, 13, 14, 509, 526, 527, 627, 628 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (вказано в позовній заяві): АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя В.В. Самсонова