Справа № 342/1026/21
Провадження № 2/342/172/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

представника позивача - адвоката Яремчук М.Є.

представника відповідачів адвоката Жарського Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фреїшин В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Баліцької Уляни Михайлівни про визнання договору недійсним та скасування запису про речове право,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Представник позивача свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2012р. між СВК ім. Шевченка (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_4 передав, а СВК ім. Шевченка прийняв в оренду земельну ділянку (пай) площею 0,7832 га з кадастровим номером №:03:002:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в урочищі «Аміачна» на території Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Земельна ділянка, яка є предметом оренди за вищевказаним договором, належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ № 082276 від 05.08.2009р. Договір оренди землі б/н від 25.12.2012р. зареєстрований у Городенківському районному відділі ДЗК, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 01.02.2018р. У витягу вказані відомості про орендаря даної земельної ділянки - СВК ім. Шевченка, дата реєстрації речового права 25.12.2012р., строк дії речового права 15 років. Після смерті орендодавця ОСОБА_4 спадкоємцем за заповітом його земельної ділянки площею 0,7832 га кадастровий № :03:002:0186, яка була предметом вищевказаного договору оренди землі, стала відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується наданим нею свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. 28.04.2020р. та зареєстрованого в реєстрі за №637 (спадкова справа №41/2018). ОСОБА_2 , як спадкоємець, набула всіх прав та обов`язків за договором оренди від 25.12.2012р. СВК користувався земельною ділянкою, а ОСОБА_2 отримувала відповідну орендну плату. Дії кооперативу щодо продовження користування вказаною земельною ділянкою після смерті орендодавця ОСОБА_5 були абсолютно законними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору оренди з гр. ОСОБА_4 , смерть спадкодавця ( перехід права власності на землю до спадкоємця) не впливає на чинність і зміст договору: він продовжує діяти у тій же редакції. Спадкоємці набувають прав і обов`язків орендодавця за договором оренди в силу самого факту прийняття ними спадщини. У даному випадку має місце заміна сторони у зобов`язанні. Орендар має право користуватись землею на підставі договору, укладеного зі спадкодавцем, без укладення додаткової угоди про заміну сторони орендодавця. Однак, в червні 2021р., з отриманої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки №259784247 , сформованої 03.06.2021р., позивачу СВК ім. Шевченка стало відомо, що відповідачкою ОСОБА_2 в період дії вищевказаного договору оренди землі б/н від 25.12.2012р. був укладений інший договір оренди землі б/н від 12.04.2021р. щодо цієї ж самої земельної ділянки площею 0,7832 га кадастровий номер № :03:002:0186, яка перебуває в оренді СВК ім.Шевченка. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №57961355 від 30.04.2021р., прийнятим державним реєстратором Баліцькою Уляною Михайлівною Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, зареєстроване речове право оренди земельної ділянки за відповідним договором б/н від 12.04.2021р., укладеним ОСОБА_2 з гр. ОСОБА_3 . Номер запису про інше речове право 41786617 від 28.04.2021р. Станом на дату звернення до суду з цим позовом СВК ім. Шевченка належить суб`єктивне майнове право оренди земельної ділянки кадастровий № :03:002:0186, вказане речове право не припинене, договір оренди землі б/н від 25.12.2012р. є чинним, в установленому порядку недійсним не визнаний та не розірваний, державну реєстрацію договору оренди не скасовано. Внаслідок укладення оспорюваного договору від 12.04.2021 відповідач ОСОБА_3 отримав право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для СВК ім.Шевченка у реалізації аналогічного права щодо цієї ж самої земельної ділянки. Таким чином, порушене право кооперативу підлягає захисту в обраний ними спосіб шляхом визнання недійсним оспорюваного договору б/н від 12.04.2021, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З урахуванням викладеного, право СВК ім.Шевченка має бути поновлено шляхом скасування в судовому порядку запису про інше речове право номер 41786617, вчиненого 28.04.2021р. державним реєстратором Баліцькою У.М. Внаслідок укладення договору б/н від 12.04.2021р. ОСОБА_3 отримав право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для СВК ім.Шевченка у реалізації аналогічного права щодо тієї ж самої земельної ділянки.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Представник відповідачів - ОСОБА_2 (надалі відповідач 1) та відповідача ОСОБА_3 , (надалі відповідач 2) адвокат Жарський Т.В. подав до суду відзив на позовну заяву. В поданому відзиві зазначив, що доводи позивача є безпідставними та такими, що ґрунтуються на його припущеннях. Вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Представник СВК ім. Т. Г. Шевченка - Неміш Роман Васильович, долучає до матеріалів судової справи копію реєстраційної справи за № 17557 від 2012 р., в якій зокрема міститься: копія Витягу з ДЗК по земельній ділянці :03:002:0186 від 01.02.2018 р.; копія договору оренди земельної ділянки № 017551 від 25.12.2012 р. укладений між ОСОБА_4 та СВК ім. Т. Г. Шевченка, в особі голови Неміша Р. В. Разом з тим, 16.08.2021 р., Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області розглянуто звернення ОСОБА_2 щодо надання матеріалів перевірки стосовно самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0186. Серед наданих копій матеріалів виявлено пояснення голови СВК ім. Т.Г. Шевченка - ОСОБА_6 до якого також долучено копію реєстраційної справи за № 017557 від 2012 р., до якої в свою чергу долучено Витягу з ДЗК по земельній ділянці :03:002:0186 від 01.02.2018 та копію договору оренди земельної ділянки від 25.12.2012 укладеного між ОСОБА_4 та СВК ім. Т.Г. Шевченка, в особі голови Неміша Р.В. Звертають увагу суду, що копія договору оренди земельної ділянки від 25.12.2012, що долучена до матеріалів судової справи № 342/1026/21 візуально відрізняється від копії договору оренди земельної ділянки від 25.12.2012, яка була долучена ОСОБА_6 разом з матеріалами реєстраційної справи до пояснень. Зазначають, що договір оренди, на який посилається позивач, як на підставу задоволення своїх позовних вимог містить невідповідності. По-перше, обидва примірника договору, що наведені вище мають різні номери, що уже викликає у відповідача -1 запитання. По-друге, у п.1 договору від 25.12.2012, що долучено до письмових пояснень позивача зазначено, що земельна ділянка розташована у Коломийському районі, а у договорі № 017551 від 25.12.2012 уже вказано Городенківський район. Варто наголосити, що лише 17.07.2020 р. Верховна Рада України прийняла Постанову № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» (далі - Постанова), яка передбачає зміну адміністративно-територіального устрою районного рівня, а саме ліквідацію низки існуючих та утворення нових районів. В контексті існуючого спору, саме з 17.07.2020 р. було ліквідовано Городенківський район та утворено Коломийський район (з центром у місті Коломия), до складу якого увійшло с. Тишківці, де і знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0186. Оскільки, станом на 2012 р. зазначена земельна ділянка не могла знаходиться в межах Коломийського району, як зазначено в одному із договорів, вважаємо, що такий договір не міг бути укладений в 2012 р. Більше того, визначення розташування земельної ділянки в Коломийському районі може свідчити тільки про те, що такий договір з`явився у позивача разом зі зміною адміністративно-територіального устрою згідно Постанови КМУ. Однак, на той момент його укладення уже було не можливим, оскільки орендодавець, який зазначений у договорі позивача, помер у 2014 р. По-третє, обидва договори, у п. 27 містять положення про переважне право придбання орендованої земельної ділянки через аукціон. Станом на 2012 рік діяла заборона на продаж та відчуження сільськогосподарських земель, а тому положення про переважне право викупу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке закріплене у договорі позивача, може свідчити тільки про те, що такий договір з`явився у нього вже після зняття мораторію на продаж землі у 2020 році. По-четверте, у п.43 договорів, які надає позивач визначено, що цей договір укладено у двох примірниках. Однак, на час укладення цих договорів (2012р), Постановою КМУ від 03.03.2004 № 220 було затверджено Типову форму договору оренди землі, якою встановлювалось, що такий договір повинен укладатися у трьох примірниках (два примірника для сторін, третій для органу, який проводив державну реєстрацію права оренди). Тільки із затвердженням Постанови КМУ від 23.11.2016 № 843 були внесені відповідні зміни, до типового договору оренди землі, зокрема визначено, що такий договір укладається у двох примірниках. Позивач у своєму договорі використовує за основу Типову форму договору оренди землі, яка була затверджена після 2016 року, що свідчить про те, що такий договір не міг бути укладений, а тим більше зареєстрований у 2012 році. По п`яте, невід`ємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Однак, такі документи відсутні у матеріалах вказаної вище реєстраційної справи. Відсутність невід`ємних частин договору у матеріалах реєстраційної справи, може свідчити про те, що таких документів не існує, а саме договір, на який посилається позивач ніколи не укладався. Позивач вказує, що належним чином виконував умови свого договору, зокрема в частині здійснення орендної плати. Важливо вказати, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Однак, на підтвердження своїх доводів, не надає суду жодного такого акту. Також, за результатом розгляду адвокатського запиту, 29.09.2021 р. ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області надало відповідь № 29-9-0.331-5109/о/2-21, у якій вказано, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим № :03:002:0186 проведена 20.02.2018. Право оренди земельної ділянки згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оформлено 28.04.2021 № 41787323 терміном на 7 років. Тобто, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області вказує, що згідно відомостей реєстру, право оренди земельної ділянки, зареєстровано згідно договору, який укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2. Проте, у відповіді також зазначено, що за інформацією наданою відділом у м. Городенка Управління у Коломийському районі Головного управління, у архіві наявні наступні документи, копії яких їм надали: договір оренди земельної ділянки від 25.12.2012 р. № 017551; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІФ 082276 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83. Враховуючи відповідь ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, можна дійти висновку, що відповідач-1 та відповідач-2 уклали договір оренди землі та зареєстрували відповідно право користування у відповідності до вимог законодавства. Натомість договір, на який посилається позивач ніколи не укладався та не міг існувати станом на 2012 р. Щодо правомірності укладення та реєстрації договору оренди землі укладеного між відповідачем -1 та відповідачем-2 зазначають, що після досягнення всіх істотних умов договору оренди землі, відповідач -1 та відповідач 2 звернулися до державного реєстратора для реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою. На переконання відповідача-1, державним реєстратором було проведено перевірку документів та відомостей державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастру), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень щодо зазначеної вище земельної ділянки. Вважають, що державний реєстратор приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57961355 від 30.04.2021 діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а прийняте ним рішення є законним. Оскільки, відповідачами було укладено договір оренди землі та зареєстровано право користування у відповідності до вимог чинного законодавства, вважають, що позовна заява СВК ім. Т.Г.Шевченка є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 , (надалі відповідач 3) адвокат Фреїшин В.Я. подала до суду відзив на позовну заяву. В поданому відзиві просить відмовити у задоволенні позивних вимог позивача в повному обсязі з підстав зазначених в даному відзиві. Зокрема зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 відповідно до частини 4 статті 18 абзацу 5 пункту 12 Порядку було використано відомості з Державного земельного кадастру, стосовно наявності/відсутності зареєстрованих речових прав щодо земельної ділянки площею 0,7832 га, кадастровий номер :03:002:0186 до 1 січня 2013 року, що підтверджується даними з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки. Так, згідно відомостей з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,7832 га, кадастровий номер :03:002:0186, дана земельна ділянка перебувала в користуванні до 1 січня 2013 року. Таким чином, державним реєстратором Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Баліцькою У.М. державна реєстрація іншого речового права (права оренди на земельну ділянку 0,7832 га, кадастровий номер :03:002:0186 за ОСОБА_3 ) проведена відповідно до вимог Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, зазначає, що позивачем згідно позовних вимог не зазначено змісту позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 . Також, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

В судовому засіданні 24.12.2021 представник позивача адвокат Яремчук М.Є. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання 19.04.2022 представник позивача не з`явилася, на електронну адресу суду подала клопотання про проведення засідання без участі представника позивача, одночасно вважає за доцільне звернути увагу на наступне. Станом на дату звернення до суду з даним позовом СВК ім. Шевченка належить суб`єктивне майнове право оренди земельної ділянки кадастровий № :03:002:0186, вказане речове право не припинене, договір оренди землі б/н від 25.12.2012 є чинним, в установленому порядку недійсним не визнавався та не розірваний, державну реєстрацію договору оренди не скасовано. ОСОБА_2 , як спадкоємець, набула всіх прав та обов`язків за договором оренди від 25.12.2012. СВК користувався земельною ділянкою, а ОСОБА_2 отримувала відповідну орендну плату. Дії кооперативу щодо продовження користування вказаною земельною ділянкою після смерті орендодавця ОСОБА_5 були абсолютно законними, виходячи з вищенаведених норм закону. Крім того, зазначає, що земельна ділянка, що є предметом спірного договору, знаходиться у масиві земель сільськогосподарського призначення. СВК належить на праві оренди практично усі 100% земель даного масиву. Виокремлення окремої смужки земельної ділянки у масиві земель (посеред поля) створить перешкоди у раціональному використанні земель масиву сільськогосподарським підприємством (СВК ім. Т.Г. Шевченка). Щодо підстав визнання недійсним договору оренди зазначає, що оскаржений договір є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії іншого договору оренди землі, стороною якого є позивач. Вчинення держреєстратором оскаржуваного запису зумовило існування подвійної реєстрації права оренди на земельну ділянку та суттєве порушення прав позивача, який має чинний договір оренди землі. Щодо форми договору, то принцип свободи договору є визначальним та надає сторонам можливість на власний розсуд встановлювати його умови. При застосуванні як типової форми договору оренди землі, так і форми типового договору оренди земельної частки (паю) слід мати на увазі, що сторони мають право вносити зміни до типових договорів і передбачати додаткові умови та пункти, якщо вони не суперечать законодавству України. Однак це має відбуватися за взаємною згодою орендодавця і орендаря. Висновок представника відповідачів про те, що договір від 25.12.2012 не відповідає типовій формі і тому не міг бути укладений, а тим більше зареєстрований у 2012 є безпідставним.

Представник відповідача 1 та відповідача 2, адвокат Жарський Т.В. в судовому засіданні 24.12.2021 заперечив щодо задоволення даного позову з підстав зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях наданих в судовому засіданні . В судове засідання 19.04.2022 представник відповідачів не з`явився, на електрону адресу суду адвокат Жарський Т.В. подав клопотання про розгляд справи без його участі. Разом з тим, вважає за доцільне звернути увагу суду на наступне. Вважають, що позивачем було неналежно спрямовано позовні вимоги. Зокрема, позивачем не зазначено змісту позовних вимог які б були спрямовані до відповідача-3 державного реєстратора Баліцької У.М. разом з тим, вважають, що ОСОБА_1 не може бути залучена у дану справу як відповідач, а виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Щодо доказів, які були подані позивачем, вважають за необхідне зазначити, що деякі з них відрізняють одне від одного, а деякі взагалі не стосуються предмета спору. Долучені позивачем докази, які не стосуються предмета спору, не дають можливості встановити недійсність договору оренди землі від 12.04.2021, а тому вважають, що суд не повинен брати їх до уваги. Оскільки на момент укладення договору оренди землі 12.04.2021, а також його реєстрації 30.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, були відсутні відомості щодо права оренди позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0186, вважають, що ОСОБА_3 набув право оренди на згадану земельну ділянку вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Вважають, що обраний позивачем спосіб захисту в частині скасування запису про речове право є неефективним.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Фреїшн В.Я. в судовому засіданні 24.12.2021 заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов. Зазначила, що ОСОБА_1 , державним реєстратором Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, державна реєстрація іншого речового права (права оренди на земельну ділянку 0,7832 га, кадастровий номер :03:002:0186 за ОСОБА_3 ) проведена відповідно до вимог Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В судове засідання 19.04.2022 відповідач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. На електронну адресу суду від представника відповідача - адвоката Фреїшин В.Я. поступила заява в якій зазначено, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, в сторони відповідача ОСОБА_1 немає можливості прибути в судове засідання призначене на 19.04.2022. Враховуючи наведене, при постановленні рішення по справі просять врахувати аргументи наведені стороною у відзиві по справі та в ході судового розгляду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 19.04.2022 не здійснюється.

Вислухавши представників учасників справи, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_4 був власником земельної ділянки 0,79 га. на підставі державного акту ІФ №082276 від 05.08.2009, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в урочищі «Аміачна» на території колишньої Тишківської сільської ради Городенківського району. (т.1 а.с. 21).

Між ОСОБА_4 та СВК ім.Шевченка було укладено 25.12.2012 договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в урочищі «Аміачна» на території колишньої Тишківської сільської ради Городенківського району. Номер договору 017551. Строк дії договору 15 років, а саме до 25.12.2027 року (т.1 а.с. 17-18). Датою реєстрації договору є 25.12.2012, що крім запису в самому договорі оренди, підтверджується і витягом з Державного земельного кадастру (т.1 а.с. 17-18).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкоємцем, після його смерті, стала відповідачка ОСОБА_2 яка 28.04.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с. 22). До спадкоємця ОСОБА_2 , після прийняття спадщини, відповідно до норм чинного законодавства, перейшли всі права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_4

ОСОБА_4 , а пізніше відповідачка ОСОБА_2 , отримували від СВК ім.Шевченка орендну плату згідно договору укладеного між СВК ім. Шевченка та ОСОБА_4 , що підтверджується даними платіжних відомостей. Що не було ніким спростовано під час розгляду справи та підтверджує факт обізнаності ОСОБА_2 про користування СВК ім. Шевченка, на підставі договору оренди, спірною земельною ділянкою, зокрема після смерті ОСОБА_4

12.04.2021 було укладено спірний договір оренди землі від 12.04.2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0186 між спадкоємцем, після смерті ОСОБА_4 відповідачем 1 ОСОБА_2 , та відповідачем 2 ОСОБА_3 ( т.1 а.с. 23).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно зі ст.ст. 626, 629, 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України (у редакції чинній станом на момент укладення договору 25.12.2012) передбачалось, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній станом на момент укладення договору 25.12.2012) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи ( стаття 3, 4 Закону). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній станом на момент укладення договору 25.12.2012) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Згідно ст.ст. 125, 126 ч. 5 ЗК України (у редакції чинній станом на момент укладення договору 25.12.2012) право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Даних вимог законодавства дотримались сторони договору оренди землі ОСОБА_4 та СВК ім. Шевченка укладаючи договір 25.12.2012 року. Що не було спростовано належними та допустимими доказами учасниками справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 25.12.2012 між позивачем та ОСОБА_4 укладений і зареєстрований відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а відтак набрав чинності 25.12.2012 та строк його дії закінчується 25.12.2027 року.

Однак не зважаючи на чинність цього договору було укладено новий договір оренди землі від 12.04.2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0186 між спадкоємцем, після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 . Що не заперечувалось учасниками справи.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).

Відповідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно положень ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закону), права на нерухоме майно та їх обтяжень, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними уразі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та обтяжень.

Діяльність органів державної реєстрації речових прав з 01.01.2013 року регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким передбачено право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

З метою запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку з різними набувачами Державною реєстраційною службою України на адреси начальників реєстраційних служб областей був підготовлений та направлений лист від 06.08.2013 року №2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами», за змістом якого державним реєстраторам було доведено до відома про необхідність запитування від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили державну реєстрацію прав оренди землі, які виникли та зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, витребування необхідної інформації (довідок, копій документів тощо), необхідних для реєстрації прав та їх обтяжень про наявність або відсутність зареєстрованих договорів оренди землі у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року.

Однак, відповідачі, зокрема і державний реєстратор Баліцька У.М., не надала суду належних та допустимих доказів, що під час реєстрації договору оренди землі від 12.04.2021 ними було здійснено необхідні запити до відповідних органів, з метою перевірки наявності вже зареєстрованих прав на вищезазначену земельну ділянку. Що в свою чергу привело до існування подвійної реєстрації прав оренди земельної ділянки та суттєвого порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту.

Частиною 5 ст.116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря.

Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам зазначеного вище закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря.

З приводу укладення договору 25.12.2012 саме між ОСОБА_4 та СВК ім. Шевченка, будь-яка судова експертиза не призначалась і жоден із учасників не просив призначити таку експертизу, як і не надав доказів неправомірності укладення цього договору. А представник позивача ствердила, що у них є примірник договору оренди виключно той який вони додали до позовної заяви і їм невідомо звідки взявся примірник, який було надано представнику позивачів не ними. А оригінал договору знаходиться в поліції де в межах кримінального провадження призначено експертизу.

Також, судом критично оцінюються твердження представника відповідачів 1 і 2 про те, що існують сумніви, чи був договір оренди землі укладений між ОСОБА_4 та СВК ім. Шевченка 25.12.2012 взагалі. Оскільки, копія договору оренди земельної ділянки від 25.12.2012 року, що надана позивачем, візуально відрізняється від копії договору яка надана їм на адвокатський запит; що містяться розбіжності у написанні району де розташована земельна ділянка; що міститься посилання на придбання землі через аукціон; що договір укладено в двох примірниках, тощо. Так як дані твердження представника відповідачів 1 і 2 є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ще судом критично оцінюються і твердження представника відповідачів 1 і 2 з приводу правомірності укладення договору оренди землі від 12.04.2021 року та правомірності реєстрації права оренди за відповідачем 2. Оскільки ці твердження спростовано вищенаведеними даними по справі, які було встановлено під час розгляду справи. А надані ним серед іншого відповіді на запити не є підтвердженнями правомірності дій відповідачів по справі під час укладення договору оренди землі 12.04.2021 року та під час реєстрації права оренди землі. Як і відсутність інформації в реєстратора про існування договору оренди від 25.12.2012 року не є підставою для відмови в позові.

Як вже зазначено вище в рішенні, внаслідок дій відповідачів 1 і 2 було внесено відповідачем 3 запис, без належного з`ясування інформації яка йому необхідна для здійснення реєстрації речового права, що призвело до подвійної реєстрації договорів оренди землі та порушення прав позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що договір оренди землі від 12.04.2021 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсними, оскільки він укладений до закінчення дії договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного 25.12.2012 між ОСОБА_4 та СВК ім. Шевченка із строком дії до 25.12.2027 року, а відтак позовна вимога до відповідачів 1 і 2, про визнання вказаного договору б/н від 12.04.2021 укладеного між відповідачами 1 ОСОБА_2 і відповідачем 2 ОСОБА_3 , недійсним, підлягає задоволенню. А в частині цієї позовної вимоги до відповідача 3 слід відмовити. Оскільки відповідач 3 державний реєстратор Баліцька У.М., до котрої також заявлено позов в цій частині, не є належним відповідачем по даній справі.

З приводу заявленої позовної вимоги до відповідачів 1,2,3, про скасування запису про інше речове право, номер запису 41786617, вчинений 28.04.2021 державним реєстратором Баліцькою У.М., слід зазначити наступне.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Що стосується вимоги позивача про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, такий спосіб захисту порушених прав позивача передбачався у попередній редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка була чинною до 16 січня 2020 року.

Тобто Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, законодавець змінив зазначену норму, виключивши з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати.

Саме такий вектор правової визначеності прослідковується у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 р. у справі №352/1021/19 та Касаційного господарського суду у постанові від 03.09.2020 р. у справі №914/1201/19.

В контексті зазначеного привертає увагу постанова Касаційного господарського суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, де суд зазначив: «Виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що в задоволенні другої позовної вимоги до відповідачів 1 і 2, а саме у «скасуванні запису про інше речове право, номер запису 41786617, вчинений 28.04.2021р. державним реєстратором Баліцькою Уляною Михайлівною Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, строкове платне користування земельною ділянкою кадастровий №:03:002:0186» слід відмовити за безпідставністю, а до відповідача 3, у зв`язку із тим, що вона не є належним відповідачем по даній справі.

Висновки суду за результатами розгляду.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога до відповідачів 1 і 2 про визнання договору оренди б/н від 12.04.2021 щодо оренди земельної ділянки недійсним знайшли своє ствердження в судовому засіданні, та підлягає до задоволення, а в задоволенні позову в іншій частині до відповідачів 1 і 2 слід відмовити за безпідставністю. Також слід відмовити в задоволенні позову в цілому до відповідача 3, оскільки даний відповідач не є належним відповідачем по справі.

Інші, наведені учасниками справи доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З приводу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положеннями ч.ч.1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача та відповідача 3 заявлено клопотання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді.

В матеріалах справи міститься Договір №1/03-юр про надання правової допомоги від 22.03.2021 укладений між представником позивача та адвокатом Яремчук М.Є. До даного договору між сторонами було укладено додаткову угоду від 02.06.2021 та акт про обсяг наданої допомоги. Адвокатом Яремчук М.Є. було надано ордер на надання правової допомоги СВК ім.Шевченка. Згідно цих документів адвокат Яремчук М.Є., уповноважена представляти інтереси СВК ім.Шевченка в суді. Розмір гонорару визначений ними в розмірі 10 000, 00 грн. та визначено який обсяг правової допомоги має здійснюватись адвокатом під час розгляду справи в суді.

Також в матеріалах справи знаходиться Договір про надання правової допомоги № 02/59/2021 від 22.09.2021 укладений між АО «Вайсмен» та ОСОБА_1 . До договору надано ордер адвоката Фреїшин У.М. про представлення інтересів ОСОБА_1 в суді. В цих документах визначено гонорар в розмірі 5000, 00 грн. та який обсяг правової допомоги має здійснюватись адвокатом під час розгляду справи в суді.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги позивачу адвокатом Яремчук М.Є., та відповідачу 3 адвокатом Фреїшин В.Я., суд враховує відсутність обґрунтованого належним чином заперечення учасників справи та обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокатів, а відтак неспростованість неспівмірності витрат, які підлягають розподілу між сторонами; загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для учасника справи.

Оскільки позовна заява до відповідачів 1 та 2 задоволена частково, а у задоволенні позову до відповідача 3 відмовлено повністю, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката Яремчук М.Є., на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів 1 та 2 повністю в розмірі 10 000 грн. Також підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 3 витрати на правничу допомогу надану адвокатом Фреїшин В.Я., в розмірі 5000 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було задоволено позов до відповідачів 1 і 2 частково, а до відповідача 3 в задоволенні позову було відмовлено повністю, тому з відповідачів 1 і 2 в рівних частинах на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.79-1, 81, 116, 118, 121 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 21, 203, 215, 216, 627, 638, 655, 330, 388 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 12.04.2021 щодо оренди земельної ділянки площею 0,7832 га з кадастровим номером № :03:002:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в урочищі «Аміачна» на території Тишківської сільської ради Коломийського району (раніше Городенківського району) Івано-Франківської області, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позову до державного реєстратора Баліцької Уляни Михайлівни Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь СВК ім. Т.Г. Шевченка судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270, 00 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь СВК ім. Т.Г. Шевченка витрати за надання правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка на користь державного реєстратора Баліцької Уляни Михайлівни Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Місцезнаходження позивача Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка - вул. Незалежності, 13 с. Тишківці Коломийського району Івано-Франківської області.

Місце проживання відповідачів:

ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .

Місцезнаходження відповідача державного реєстратора Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Баліцької Уляни Михайлівни - вул. Хотимирська, 1 смт. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області.

Суддя: Гайдич Р. М.