Справа № 450/4425/21 Провадження № 2/450/491/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" лютого 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про (предмет спору) стягнення заборгованості за кредитним договором,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.03.2018 року у розмірі 39355,16 грн., судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27.03.2018 року між позичальником ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» був укладений Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 36849,00 грн. на строк до 25.03.2020 року включно. За умовами Кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти.

Зазначає, що 27.09.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» був укладений Договір факторингу № 148, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 27.03.2018р., що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

30.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-09/19/1 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0 від 27.03.2018 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача.

Зазначає, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 15.09.2021 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 35 796,61 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 23 384,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 4 692,17 грн.; заборгованість з комісії - 7 719,52 грн.

Позивач стверджує, що оскільки Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №0 від 27.03.2018 року, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Зазначає, що загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 15.09.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 355,16 грн., з яких:

-нараховані 3% річних - 1 037,91 грн.;

-втрати від інфляції - 2 520,65 грн.;

-заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 23 384,92 грн.;

-заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 4 692,17 грн.;

-заборгованість з комісії - 7 719,52 грн.

Відтак, позивач змушений звернутись до суду для захисту свого майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, просить суд позовні вимоги задоволити. Подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та у відсутності представника позивача. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У матеріалах справи відсутнє підтвердження про отримання повідомлення про виклик до суду. На адресу суду двічі повернулися конверти з повідомленнями щодо розгляду справи з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, за письмової згоди позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у матеріалах справи доказами та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі: 23.10.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 29.11.2021 року заява про надання інформації щодо руху справи; 17.12.2021 року відповідь на запит; 21.12.2021 року ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 20.01.2022 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27.03.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, що підтверджено анкетою-заявкою на надання споживчого кредиту від 27.03.2018 року, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, що підписані відповідачем. Сума кредиту за договором становить 36849,00 грн.

Кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме:

- в сумі 35000,00 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, відкритий у Банку, до якого випущено платіжну картку;

- в сумі 1849,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту шляхом зарахування на рахунок Банку суми разової комісії за надання кредиту з позичкового рахунку позичальника.

Пунктом 3.5 Договору обумовлено, що позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений в додатку №1 до Договору, але в будь - якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 25.03.2020 року.

Відповідно до п. 3.8 кредитного договору процентна ставка за Кредитним договором встановлюється в розмірі 28 % річних. Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 35% річних, що діє для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення такого прострочення.

Відповідач за період користування кредитними коштами здійснив часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором позивачем не повернута.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. ч.1, 2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до вимог частини 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, ч. 2 якої визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, станом на 15.09.2021 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 39355,16 грн., з яких: 23384,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 4692,17 грн., заборгованість з комісії - 7719,52 грн., а також нараховані 3% річних - 1037,91 грн., втрати від інфляції - 2520,65 грн., що підтверджується довідками розрахунків заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» був укладений Договір факторингу № 148, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 27.03.2018р., що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

30.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-09/19/1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0 від 27.03.2018 року.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Отже, з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час розгляду цивільної справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Перевіривши на відповідність вимогам ст.137 ЦПК України документи, пов`язані з витратами на правову (правничу) допомогу, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вказаної вимоги, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат, позивач надав суду копії договору №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року, укладеного з АО «Лігал Ассістанс», прайс - листа АО «Лігал Ассістанс», платіжного доручення від 18.06.2021 року № на суму 200000,00 грн., заявки на надання правової допомоги №28 від 04.06.2021 року та витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 року на суму 20000,00 грн.

Суд, розподіляючи витрати, понесені ТОВ «Вердикт Капітал» на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з Витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 року сторони за договором №05-03/2021 від 05.03.2021 року погодили надання правових послуг АО «Лігал Ассістанс» позивачу у справі - ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідності до заявок на надання юридичної допомоги, зокрема:

- надання усної консультації з приводу можливості стягнення богу в позасудовому порядку;

- надання усної консультації з приводу можливості стягнення богу в позасудовому порядку;

- надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти;

- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Пустомитівського районного суду Львівської області, підготовка та друк необхідних документів.

Матеріалами справи підтверджується лише факт надання позивачу правової допомоги у вигляді послуг адвоката, що полягають у складанні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 8000,00 грн.

Надання інших послуг, включених до переліку наданих юридичних послуг, зазначених у Витязі з акту №2 від 16.06.2021 року, зокрема надання усної консультації з приводу можливості стягнення богу в позасудовому порядку (двічі), а також надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджені.

Відтак, заявлені позивачем до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню на суму 8000,00 грн.

Керуючись ст.ст.512, 514, 525, 526, 530, 611, 626, 628,1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.10,12, 76, 81, 133,141, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 351-355 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованість за Договором №0 про надання споживчого кредиту від 27.03.2018 року у розмірі 39355,16 грн. (тридцять дев`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 8000,00 (вісім тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяД. А. Кукса