ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2538/22 Справа № 175/5124/19 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки

за апеляційною скаргою Заступника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи який зазначав, що під час реалізації представницьких повноважень Дніпропетровською місцевою прокуратурою №3 встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності на підставі підроблених документів земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247. Дніпропетровською місцевою прокуратурою №3 у порядку здійснення представницької діяльності розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 25.06.2019 за фактом заволодіння шахрайським шляхом земельною ділянкою комунальної власності площею 0,08 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0247, державним реєстратором КП Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу Гладковим Юрієм Володимировичем 27.05.2019 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0247, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,08 га, за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №091300, виданого Новоолександрівською сільською радою народних депутатів 13.12.2003, зареєстрованого у Книзі записів державних актів за №121. Разом з тим, відповідно до інформації Новоолександрівської сільської ради №2189/2-14 від 03.12.2019 року вказаний державний акт на право приватної власності на землю не видавався, реєстрація державного акту сільською радою не проводилась, рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,08 га, та рішення щодо присвоєння відповідної адреси не приймались. Відповідно до листа відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.12.2019 №4-0.21-1920/104-19 відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 відомості щодо реєстрації земельної ділянки на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 та видачі державного акту І-ДП № 091300 на право власності на землю, реєстраційний номер 121 від 13.12.2003 р. - відсутні. Крім того, за результатами опрацювання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0247, встановлено, що її розроблено на підставі підроблених документів, які не відповідають дійсності. Зокрема, до технічної документації долучено лист Новоолександрівської сільської ради №294 від 13.03.2019 р. про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, згідно з інформацією Новоолександрівської сільської ради вказаний лист не видавався, відповідно до книги вихідної кореспонденції сільської ради 13.03.2019 р. нумерація вихідних листів значиться з 422 по 435; головою Новоолександрівської сільської ради Візіром О.О. акт встановлення меж вказаної земельної ділянки не підписувався. Крім того, до технічної документації долучено підроблений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт з реєстраційним номером 101, відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2019 р. вбачається, що нерухоме майно з реєстраційним номером 101 є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 . Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку площею 0,08 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247, в порушення ст. 116 ЗК України зареєстровано, за ОСОБА_2 за відсутності рішення уповноваженого органу на розпорядження землею комунальної власності, на підставі підроблених документів. Земельна ділянка вибула з комунальної власності за відсутності волі власника, органу уповноваженого на розпорядження землею комунальної власності - Новоолександрівської сільської ради. ОСОБА_2 не набула законних прав щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0247. Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленій у постанові від 17.10.18 у справі №362/44/17. У подальшому, 14.08.2019 р. між ОСОБА_2 , представником продавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на теперішній час власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 на підставі вказаного договору. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №091300, виданого Новоолександрівською сільською радою народних депутатів 13.12.2003 р., зареєстрованого у Книзі записів державних актів за №121, який є підробленим.

Враховуючи викладене, просять суд витребувати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :09:001:0247, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, на користь територіальної громади селища Дослідне в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (). Стягнути на користь прокуратури Дніпропетровської області (4904, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ код за ) понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору (а.с.2-12).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки - відмовлено (а.с.151-154).

Не погодившись з рішення суду, заступник Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 156-166).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0247, державним реєстратором КП Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу Гладковим Юрієм Володимировичем 27.05.2019 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0247, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,08 га, за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №091300, виданого Новоолександрівською сільською радою народних депутатів 13.12.2003, зареєстрованого у Книзі записів державних актів за №121.

Відповідно до інформації Новоолександрівської сільської ради №2189/2-14 від 03.12.2019 року державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП №091300 не видавався, реєстрація державного акту сільською радою не проводилась, рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,08 га, та рішення щодо присвоєння відповідної адреси не приймались.

Відповідно до листа відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.12.2019 №4-0.21-1920/104-19 відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року відомості щодо реєстрації земельної ділянки на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 , та видачі державного акту І-ДП № 091300 на право власності на землю, реєстраційний номер 121 від 13.12.2003 р. - відсутні.

Прокурор також зазначає, що згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 , яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0247, встановлено, що її розроблено на підставі підроблених документів, які не відповідають дійсності, так як до технічної документації долучено лист Новоолександрівської сільської ради №294 від 13.03.2019 р. про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак, згідно з інформацією Новоолександрівської сільської ради вказаний лист не видавався, відповідно до книги вихідної кореспонденції сільської ради 13.03.2019 р. нумерація вихідних листів значиться з 422 по 435; головою Новоолександрівської сільської ради Візіром О.О. акт встановлення меж вказаної земельної ділянки не підписувався, а також долучено підроблений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт з реєстраційним номером 101, відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , разом з тим відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2019 р. вбачається, що нерухоме майно з реєстраційним номером 101 є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247, в порушення ст. 116 ЗК України зареєстровано, за ОСОБА_2 за відсутності рішення уповноваженого органу на розпорядження землею комунальної власності, на підставі підроблених документів.

14.08.2019 р. між ОСОБА_4 , представником продавця ОСОБА_2 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.С.

Як зазначено у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, продавець є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №091300, виданого Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровського район Дніпропетровської області 13.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №121. Право власності зареєстровано в У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2019 ОСОБА_5 , державним реєстратором КП Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу, номер запису про право власності: 31775726, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214.

Дніпропетровською місцевою прокуратурою №3 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 25.06.2019 за фактом заволодіння шахрайським шляхом земельною ділянкою комунальної власності площею 0,08 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:001:0247, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо витребування земельних ділянок є необґрунтованими і такими, що не узгоджуються із чинним законодавством і суперечать дійсним обставинам справи

Такий висновок суду 1 інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У випадках, коли відчужене майно було перепродано третій особі, виключним видом захисту є лише віндикація. Така позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 (справа №6-67цс15), де зазначено, що в такому випадку не можна визнавати правочин недійсним (ст.ст.215, 216 ЦК), натомість спосіб захисту можливий тільки шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 7 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний , публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Як вбачається із позовної заяви, прокурор обґрунтовує позов неправомірністю вибуття спірних земельних ділянок із державної власності на підставі підроблених документів.

Однак, посилання прокурора на матеріали кримінального провадження № 0000038 є необґрунтованими, оскільки ці докази здобуті у межах кримінального провадження поза межами процедур, передбачених ЦПК України, судові рішення за наслідками правової оцінки відповідних доказів в порядку КПК України відсутні, зокрема вироки у вказаному кримінальному провадженні не виносились.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом підроблення вищевказаних документів на які посилається прокурор до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися, висновки експертів про підтвердження підроблення документів також відсутні, клопотання про призначення експертизи під час розгляду справи в судді 1 інстанції прокурором не заявлялися, а саме собою лише посилання прокурора на підроблення документів, що стали підставою набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, що не мають належного підтвердження, не можливо прийняти до уваги, оскільки таке посилання не ґрунтується на доказах.

А тому, вважати встановленими ті обставини, на які посилається прокурор в обґрунтування цього позову, достатніх підстав немає, крім того, вищевказане кримінальне провадження розслідується за фактом шахрайства.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд 1 інстанції розглянувши справу в межах визначених прокурором предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що обставини, на які посилається прокурор як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд 1 інстанції прийшов до висновку з яким колегія суддів погоджується, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Врахувавши зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: