ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3497/22 Справа № 206/2542/21 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Максюти Ж.І.

суддів: Свистунової О.В., Деркач М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2021 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визнаний дитиною-інвалідом підгрупи А, з основним діагнозом ДЦП, симптоматична епілепсія з частинами генералізованними приступами. Дитина, ОСОБА_2 , самостійно не їсть, не одягається і не роздягається, гігієнічні процедури самостійно не виконує. Відповідно до консультативного висновку від 17.05.2021, дитина, ОСОБА_2 , сам себе не обслуговує, обмежений до переміщення, спілкування і самообслуговування, потребує постійного догляду і допомоги фізичної особи. Такий постійний догляд забезпечується синові його матір`ю - ОСОБА_1 . Остання є його опікуном, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Син та матір проживають разом. У зв`язку з постійним наглядом за дитиною з інвалідністю ОСОБА_1 не має можливості працевлаштуватися, остання не отримує доходу. Вказане підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Батько дитини не здійснює постійного догляду за дитиною. ОСОБА_2 працездатний, працюючий, непрацездатних осіб на його утриманні не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 , що проживає та постійно доглядає за їх спільною дитиною з інвалідністю.

У зв`язку з чим, просила стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду, або до зняття з дитини статусу дитина з інвалідністю (а.п.1-20).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому просила рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не проживає з дитиною з інвалідністю та не опікує її, оскільки за дитиною доглядає мати позивача, а також ту обставину, що відповідач не має спроможності утримувати позивача, оскільки сплачує аліменти на утримання їх спільної дитини та додаткові витрати, має на утриманні ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що такий висновок зроблений на підставі наданих суду доказів, та є обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцта про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) 05.11.2010 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 422 (а.п.11), який відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2016 було розірвано (а.п.12-13).

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 26.07.2011 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 08.07.2011 народився ОСОБА_2 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.п. 14).

Згідно з випискою з історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підписана директором Міжнародної клініки відновного лікування м. Трускавця проф., д.м.н. ОСОБА_4 , заступником директора по лікувальній роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , лікарем ОСОБА_7 , ОСОБА_2 проходив 2-й курс лікування нейрофізіологічної реабілітації у вищезазначеній клініці з 16.09.2013 по 22.09.2013 з діагнозом ДЦП: синдром дистонічного тетрапарезу з перевагою рук, в стадії відсутності пересування, в фазі лежання з контролеи голови. Судомний синдром. Рухові порушення IV рівня за класифікацією GMFCS та ОСОБА_2 рекомендовано спостереження невролога, ЛФК за методикою центру, масаж, вело тренування, плавання, гідрокінезотерапія. Повний курс лікування (а.п. 15).

Згідно з випискою з історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підписана директором Міжнародної клініки відновного лікування м. Трускавця проф., д.м.н. ОСОБА_4 , заступником директора по лікувальній роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , лікарем ОСОБА_7 , ОСОБА_2 проходив 4-й курс лікування нейрофізіологічної реабілітації у вищезазначеній клініці з 27.01.2014 по 06.02.2014 з діагнозом G 80.1 ДЦП, спастична диплегія. Дискінетичний.ю судомний синдроми. Рухові порушення IV рівня за класифікацією GMFCS та ОСОБА_2 рекомендовано спостереження невролога, ЛФК за методикою центру, масаж, вело тренування, плавання, гідрокінезотерапія. Повний курс лікування (а.п. 16)

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 17.05.2021 лікарем ОСОБА_8 . ОСОБА_2 має статус дитина-інвалід підгрупи А та потребує постійного лікування (а.п.17).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 25.08.2016 Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної ради м. Дніпропетровська ОСОБА_1 є опікуном ОСОБА_2 (а.п. 18-19).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1589 від 23.04.2021 за адресою АДРЕСА_1 до складу зареєстрованих вхадять, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 20).

Відповідно до акту від 24.07.2021, який підписано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зазначено, що ОСОБА_2 , 2011 року народження, не мешкає за адресою , його речей в квартирі немає, в квартирі не з`являється (а.п.39).

Відповідно до акту від 28.07.2021, який підписано ОСОБА_13 , зазначено, що ОСОБА_2 2011 року народження мешкає з бабусею за адресою АДРЕСА_4 (а.п.40).

Згідно з копією дублікатів квитанцій, які долучені до відзиву відповідача вбачається, що ОСОБА_2 починаючи з січня 2020 року до липня 2021 регулярно здійснював перерахунок коштів на карту ОСОБА_1 , щомісячно у розмірі 1800 грн. (а.п. 41-49).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 24.05.2020 Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.п.50).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 13.02.2007 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_11 , батьками дитини записано ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.п.51).

Відповідачем надані документи на підтвердження його доходу за 2020, з яких вбачається, що сума чистого доходу (прибутку) заявлена в податковій декларації складає 57784 грн. Також надано декларацію та квитанції за 2021 рік (а.п.58-61).

За даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків/джерела виплачених доходів та утриманих податків / ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2019 року отримувала державну соціальну допомогу у середньому розмірі 10500 грн по 4 квартал 2020 року, у 1 кварталі 2021 році отримувала державну соціальну допомогу у розмірі 4830,80 грн. (а.п.70).

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22.12.2016 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 800 грн., та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1000 грн. (а.п. 77-80).

Згідно з витягом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що квартира перебуває на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.п.91-92).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем (а.п.93)

З акту обстеження умов проживання, який складено головним спеціалістом УССД Лівобережної адміністрації ДМР Матвєєвою Г.П. та головним спеціалістом УССД Лівобережної адміністрації ДМР Паленською Н.В. вбачається, що умови проживання за адресою АДРЕСА_2 задовільні. Створені належні умови для виховання дитини з обмеженими можливостями (а.п.112-113).

Відповідачем долучено до матеріалів справи трудовий договір укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 , на підтвердження тієї обставини, що він працює та його місячний дохід складає 6500 грн. (а.п. 236).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 01.12.2021 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (а.п.237).

Частиною третьою статті 51 Конституцій України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з положенням ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу .

Відповідно до ч.1 ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Згідно з ч.2 ст.88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином, з аналізу ст. 88 СК України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги одним із подружжя, в тому числі і працездатним, який проживає з дитиною з інвалідністю, виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу .

Аналізуючи надані позивачем докази суд першої інстанції правильно зазначив, що в судовому засіданні факт постійного проживання матері з дитиною свого підтвердження не знайшов, оскільки на час ухвалення рішення суду, та з 2015 року дитина фактично не проживає з позивачкою, цю обставину підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , допитані в судовому засіданні, а також не заперечувала і сама позивач.

Також не знайшов свого підтвердження факт матеріальної спроможності відповідача надавати таку допомогу.

З відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 800 грн., та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1000 грн. відповідно до рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22.12.2016.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те що дитина-інвалід проживає саме з позивачкою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення цих обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, про наявну спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці, як матері з якою проживає дитини з інвалідністю, також не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням у справі в цій частині

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального права, які на думку апелянта регулюють спірні правовідносини, та на правильність прийнятого рішення не впливають.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України ).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційному порядку, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

Н.М.Деркач