Ухвала

07 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 161/793/21

провадження № 61-2944ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання боргових зобов`язань подружжя спільним зобов`язанням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання боргових зобов`язань подружжя спільним зобов`язанням.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя боргові зобов`язання за договором позики від 02 жовтня 2017 року, укладеним між ПрАТ «СКФ Україна» та ОСОБА_1 (реєстраційний номер 470, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є. О.), договором від 27 серпня 2014 року № SAMDNWFC0, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , кредитним договором від 20 листопада 2017 року № KF034552-AN, укладеним між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_2 1/2 частки зобов`язання позичальника за договором позики від 02 жовтня 2017 року, укладеним між ПрАТ «СКФ Україна» та ОСОБА_1 (реєстраційний номер 470, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є. О.) у сумі 150 000,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_1 1/2 частки зобов`язання позичальника за договором позики від 02 жовтня 2017 року, укладеним між ПрАТ «СКФ Україна» та ОСОБА_1 (реєстраційний номер 470, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є. О.) у сумі 150 000,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_2 1/2 частки зобов`язання позичальника за кредитним договором № KF034552-AN від 20 листопада 2017 року, укладеним між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 16 000,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_1 1/2 частки зобов`язання позичальника за кредитним договором від 20 листопада 2017 року № KF034552-AN, укладеним між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 16 000,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_2 1/2 частки зобов`язання позичальника за договором №SAMDNWFC0 від 27 серпня 2014 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в сумі 25 002,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано та враховано за ОСОБА_1 1/2 частки зобов`язання позичальника за договором від 27 серпня 2014 року № SAMDNWFC0, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 25 002,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

18 березня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у вказаній вище справі, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Ціна позову у даній справі становить 382 004 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п'ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «виняткове значення», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання боргових зобов`язань подружжя спільним зобов`язанням відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров