ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1871/22 Справа № 183/2879/21 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 01 серпня 2020 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автодороги Василівка-Бердянськ, з боку м. Василівки в напрямку м. Бердянська, на території Василівського району, Запорізької області. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась пасажир ОСОБА_3 , яка позивачу доводилася донькою. Під час руху в районі 14 км + 120 м вказаної автодороги водій ОСОБА_2 , з метою виконання обгону попутного автомобіля, змінив напрямок руху вліво і виїхав на смугу зустрічного руху. Після чого, рухаючись по зустрічній смузі руху, з метою повернення на смугу свого руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо та застосував гальмування, допустив занос керованого ним транспортного засобу, після чого автомобіль, в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем «MAN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «KOGEL SIKT 24Р», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок даної ДТП, водій автомобіля ОСОБА_2 та пасажири його автомобіля ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 загинули на місці пригоди. Позивач зазначав, що він як батько загиблої в ДТП, який досяг пенсійного віку встановленого законом та до дня смерті доньки знаходився на її утриманні, має право з урахуванням загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати на момент ДТП становив 4723 грн., то розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника становить - 170028 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (а.с.1-7).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року у позові ОСОБА_1 до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди - відмовлено повністю (а.с.69-71).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с.74-76).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просили, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, постановою про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2020 року, 01 серпня 2020 року приблизно о 07:40 год. на автомобільній дорозі Василівка-Бердянськ у Запорізькій області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який змінив напрямок руху, допустив занос керованого ним транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок даної ДТП, водій автомобіля ОСОБА_2 та пасажири його автомобіля ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 загинули на місці пригоди. Кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю підозрюваного. Зі змісту цієї постанови вбачається, що позивач не мав статусу потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Жодного доказу, який би підтверджував, що померла ОСОБА_3 доводилася позивачу донькою до позовної заяви не додано. Зі змісту листів, які направлялися представником позивача на адресу відповідача вбачається, що такі документи у позивача наявні, їх копії надсилались на адресу відповідача. Отже, додати такі документи до позовної заяви позивач мав можливість, проте з невідомих суду причин не зробив цього.

Так само не додано документ, з якого б суд міг встановити, що відповідальність водія транспортного засобу «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована відповідачем.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів обґрунтованості вимог до відповідача та родинного зв`язку з померлою ОСОБА_3 , доказів того, що померла була його годувальником, а тому позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши вказані вище обставини та керуючись положеннями ст. 27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 979, 1200 ЦК України, ст. 202 СК України прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не довів, що він перебував на утриманні померлої доньки та потребував матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів приймає до уваги надані позивачем докази про наявність родинного зв`язку з померлою ОСОБА_3 , проте вказані обставини не дають підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що як слідує з аналізу норм ст.1200 ЦК України, основним доказом наявності права на відшкодування шкоди по втраті годувальника є досягнення ним пенсійного віку та наявність родинних відносин, а надання інших доказів ні ЦК України, ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено, однак, така позиція апелянта є хибною з наступних підстав.

Пунктом 27.2ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Що стосується першої категорії осіб, то з аналізу вказаних положень слідує, що умовою для відшкодування шкоди є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність особи та її перебування на утриманні померлого або наявність у неї права на одержання утримання на день смерті померлого.

Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №165/325/17 звернув увагу, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи, дослідивши надані позивачем докази, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено обставин перебування на утриманні загиблої, що вона є його донькою та потребу у матеріальній допомозі від останньої на день її смерті. Також не доведено, що відповідальність водія транспортного засобу «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить мотивів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції, з посиланням на наявні в матеріалах справи докази.

Стверджуючи про суперечливість норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апелянт мотивує ці твердження в площині даних спірних правовідносин, а відтак є незрозумілими для дослідження, адже суд взяв до уваги лише ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій розкривається зміст поняття «непрацездатні громадяни», проти чого не заперечує позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: