31.03.2022 Справа №607/5200/20

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Скала В.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

адвокатів Сампари Н.М., Бутрина С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконання провадження та накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 65907943 від 30 червня 2021 року та накладення штрафу від 16 серпня 2021 року.

В обґрунтування скарги скаржник зазначила, що постановою державного виконавця від 30 червня 2021 року відкрито виконавче провадження. 16 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана нею лише 18 серпня 2021 року, що свідчить про порушення державним виконавцем строків направлення постанови боржнику. Окрім того, рішення суду про встановлення графіку зустрічей з сином не виконує саме ОСОБА_2 , який не з`являється на зустрічі з сином у встановлені дні та години.

Посилаючись на наведене та допущенні порушення державним виконавцем, просила задовольнити скаргу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року скаргу прийнято до розгляду.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби у Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на скаргу. Вказав, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за №650907943 з примусового виконання виконавчого листа № 607/5200/20 від 04 червня 2021 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та проведенні побачень із малолітньою дитиною ОСОБА_3 . Встановлено ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином ОСОБА_3 , яке проводити в такі дні:- І-ІІІ субота місяця з 10.00 год. до 13.00 год.;- ІІ-ІV неділя місяця з 10.00 год. до 13.00 год., а також у день народження дитини та релігійних свят, за місцем її проживання. В усі інші дні, проводити побачення з дитиною за домовленістю із матір`ю по дві години в день. Побачення та спілкування з дитиною проводити у перший рік, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_1 , в подальшому самостійно, без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька.

30 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в якій одночасно зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12000грн. Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір справляється державним виконавцем на всій території України за примусове виконання рішення суду у розмірі двох мінімальних заробітних плат. 10,13 та 16 серпня 2021 року від стягувача надійшли заяви про прийняття мір до боржника, оскільки остання не виконує рішення суду. 16 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700грн. За результатами проведеної перевірки вказана постанова скасована. 16 серпня 2021 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, а 18 серпня 2021 року надійшла заява боржника про те, що 16 серпня 2021 року відбулась зустріч батька з сином. За результатами проведеної перевірки щодо дотримання законності державним виконавцем та вимог закону під час примусового виконання рішення суду встановлено, що державним виконавцем допущено порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем усунуто вказане порушення та надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження 17 серпня 2021 року. Крім того, вказану постанову ОСОБА_1 отримала 17 серпня 2021 року, що підтверджується її підписом на постанові про відкриття виконавчого провадження. Також державним виконавцем Хомик Ю. скасовано постанову про накладення штрафу, так як встановлено, що боржнику стало відомо про відкриття виконавчого провадження 17 серпня 2021 року. 16 вересня, 08 листопада, 06 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 надійшли заяви про те, що ОСОБА_2 на зустрічі з сином не з`явився 12 вересня, 18 вересня, 02 жовтня, 10 жовтня, 16 жовтня та 24 жовтня 2021 року.

Посилаючись на наведене та те, що державний виконавець розпочинає примусове виконання виконавчого листа отримавши заяву стягувача про примусове виконання, просила відмовити у задоволенні скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Сампара Н.М. підтримали скаргу та просили задовольнити.

ОСОБА_2 та адвокат Бутрин В.С. просили відмовити у задоволенні скарги.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2021 року зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та проведенні побачень із малолітньою дитиною ОСОБА_3 .

Встановлено ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином ОСОБА_3 , яке проводити в такі дні:- І-ІІІ субота місяця з 10.00 год. до 13.00 год.;- ІІ-ІV неділя місяця з 10.00 год. до 13.00 год., а також у день народження дитини та релігійних свят, за місцем її проживання. В усі інші дні, проводити побачення з дитиною за домовленістю із матір`ю по дві години в день. Побачення та спілкування з дитиною проводити у перший рік, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_1 , в подальшому самостійно, без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька.

На підставі вказаного рішення суду 04 червня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №607/5200/20.

23 червня 2021 року ОСОБА_2 подав до ДВС заяву про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

30 червня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Одночасно, державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12000грн.

10 серпня та 16 серпня 2021 року ОСОБА_2 звертався до державного виконавця із заявами про вжиття мір до ОСОБА_1 , яка перешкоджає йому у побаченні з сином 19 червня, 06 серпня, 07 серпня, 14 та 15 серпня 2021 року.

16 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700грн. у зв`язку із невиконанням рішення суду.

Постановою в.о. начальника відділу ДВС Кущаком В. за №45/01 від 03 вересня 2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 65907943 скасовано постанову державного виконавця від 16 серпня 2021 року про накладення на боржника штрафу у розмірі 1700грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону , за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з вимогами ст. 27 даного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено виключний перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 року» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6000 гривень.

В силу вимог ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що стягувач ОСОБА_2 звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа за №607/5200/20 та підставі якої державним виконавцем 30 червня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У вказаній постанові, державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12000грн., що відповідає вимогам ст.ст.26,27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» вказаний виконавчий документ не відноситься до переліку виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про протиправність дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору є безпідставними та необгрунтованими.

Постанова державного виконавця від 16 серпня 2021 року про накладення на боржника штрафу скасована постановою в.о. начальника відділу ДВС Кущаком В. за №45/01 від 03 вересня 2021 року за результатами проведеної перевірки законності виконавчого провадження № 65907943, а тому підстав для визнання її протиправною та скасування суд не вбачає.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що дії держаного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 серпня 2021 року вчиненні відповідно до закону, в межах наданих повноважень, судом не встановлено доказів протиправних дій або бездіяльності державного виконавця, виходячи із доводів скарги, а відтак підстав для задоволення скарги не має.

Доводи ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не надіслано їй вчасно постанови про відкриття виконавчого провадження та останню вона отримала лише 17 серпня 2021 року суд не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт порушення державним виконавцем строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування такої постанови.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача про прийняття до примусового виконання виконавчого листа у справі за №607/5200/20, який видано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2021 року, яке набрало законної сили. Доказів визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання судом не встановлено. При цьому, державний виконавець, згідно вимог ст. 26,27 Закону України «Про виконавче провадження», одночасно при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, вирішив питання щодо стягнення виконавчого збору.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що стягувач на час подання заяви про примусове виконання виконавчого листа не перебував на території України, оскільки не підтвердженні жодними доказами та спростовуються інформацією державної прикордонної служби України від 04 січня 2022 року згідно якої ОСОБА_2 у період з 17 по 28 червня 2021 року перебував на території України. Більше того, в силу вимог ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач вправі реалізувати свої права через представника.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що вона виконує рішення суду та саме ОСОБА_2 не з`являється на побачення із сином, так як перебуває за межами України, оскільки державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення суду та одночасно вирішує питання про стягнення виконавчого збору на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого документа.

Суд також не приймає до уваги покази свідків допитаних у судовому засіданні як такі, що не мають правового значення для вирішення даної справи по суті.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 447-452 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконання провадження та накладення штрафу відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 05 квітня 2022 року.

Головуюча І.М. Черніцька