САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/497/22
Провадження №2/726/161/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15.04.2022 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визначення часток у спільній сумісній власності, -

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визначення часток у спільній сумісній власності.

Так, у позовній заяві позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, просять суд припинити право спільної сумісної власності на вказану квартиру та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності за кожним на 1/3 частку квартири.

Перевіривши матеріали позовної заяви на відповідність вимогам ЦПК України, приходжу до наступного.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4, п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява поряд із іншим, повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Також позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, позивачі просять у своєму позові окрім визнання права власності за ними на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнати також право власності на цю квартиру за померлим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому не порушуючи питання про спадкування частки у праві власності померлого.

Такі вимоги не узгоджуються із вимогами викладеними у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18, де вказано, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спірні правовідносини не вправі задовольняти позовні вимоги щодо визначення частки у спільній сумісній власності за померлим, оскільки такі позовні вимоги не узгоджуються з вимогами законодавства та не є належним способом захисту порушених прав відповідно до статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Крім того, згідно з вимогами статей 48, 49 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц, вказує, що померла особа не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тау, у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), зроблено висновок про те, що визначення судом частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

Крім того, позивачі подають свідоцтво про право власності від 13 березня 2007 року на вказану квартиру, загальною площею 21,30 кв.м. при цьому просять суд визнати право власності на вказану квартиру, більшою площею 34,60 кв.м.

Згідно наданого Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 17.09.2021 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у показниках об`єкта нерухомого майна зазначено про зміни на об`єкті нерухомого майна, які потребують документів, що дають право їх виконання та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію, а саме на прибудову 13,3 кв.м., житловою площею 9,5 кв.м.

При цьому дозвільних документів на здійснення такої добудови та час її здійснення, чи була така здійснена за життя одного із співвласників, який помер чи після суду не надано та не вказано про їх існування.

Долучене Рішення Садгірської районної ради народних депутатів від 1990 року не було видане на ім`я позивачів та отримане до передання квартири у власність останніх у 2007 році, площею 21,30 кв.м.

03 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках №722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18 досліджував питання щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. При цьому Верховний Суд вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином позивачам слід уточнити позовні вимоги та обрати такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно до ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, способом виконання ухвали суду є складання тексту нової редакції позовної заяви із усуненими недоліками, а також подання до суду належними чином завірених доказів, на підтвердження обставин, викладених у позові, а не подання суду роз`яснень, заяв, пояснень.

Виправлена позовна заява із додатками має бути подана в примірниках для суду та учасників справи.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185,260, 261ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визначення часток у спільній сумісній власності залишити без руху.

Надати позивачам строк 10 (десять) днів з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачам право усунути виявлені недоліки, шляхом подання позовної заяви з додержанням вимог встановлених ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. А. Асташев