Справа № 444/2989/20 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 22-ц/811/3000/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Р.В. Савуляка, О.Я. Мельничук

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 25 вересня 2019 року, близько 15:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись на спільній межі між господарствами АДРЕСА_1 під час виниклого конфлікту із ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно схопила руками останню за плечі та потягнувши на себе, умисно штовхнула на металеву сітку, що розділяє дані господарства, чим спричинила потерпілій пляму та садно на грудях, 2 плями на шкірі на передній черевній стінці справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинила умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_1 , тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Протиправність діянь ОСОБА_3 , якими їй було завдано матеріальних і моральних страждань, внаслідок яких вона понесла матеріальні збитки, підтверджується вироком Жовківського районного суду Львівській області від 15 грудня 2019 року.

Позивач зазначає, що в ході нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, остання пошкодила її майно, а саме: ланцюжок наручний золотий та светр жіночий.

Відповідно до висновку експерта № 2502/1 від 25 лютого 2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз», вартість заподіяної шкоди гр. ОСОБА_1 в наслідок пошкодження майна, що сталось 25 вересня 2019 року светру жіночого та ланцюжка наручного золотого 585 проби, вага 5 г., складає 2831,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт № 2502/2 від 25 лютого 2020 року, проведення експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500,00 грн.

Позивач посилається на те, що після отримання тілесних ушкоджень вона змушена була звертатись до лікувальних закладів, при цьому понесла певні витрати, однак станом на сьогоднішній день фіскальних чеків на підтвердження таких не зберегла.

Окрім того, вона зазнала моральних страждань внаслідок отримання тілесних ушкоджень, які виразились в порушенні сну, нормального укладу життя, постійних переживань, постійних незручностях, які тривають і по теперішній час. Протиправні дії ОСОБА_3 призвели до виникнення конфліктних стосунків в її родині. Щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою, якої вона зазнала, і протиправними діями заподіювана шкоди, то такий теж повністю доведений вироком суду.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму матеріального збитку в розмірі 2831,00 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, судові витрати в розмірі 500,00 гривень.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 84 (вісімдесят чотири) гривні 08 коп. в дохід держави, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, щодо визначення розміру завданої шкоди. Вказує, що відповідно до акту виконаних робіт №2502/2 від 25 лютого 2020 року, проведення експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500 грн. Однак, суд постановив стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди, в частині інших відмовлено в задоволені. Одна, поза увагою суду залишилися обставини на які вказувала позивачка, а саме те, що вона отримала моральні страждання та внаслідок вчинення злочину відповідачем понесла матеріальні витрати. Зазначає, що залишено поза увагою судом той факт, що саме відповідач перша нанесла тілесні ушкодження позивачу, що підтверджується вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року, чим фактично спровокувала позивача на агресивну поведінку.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року затверджено угоду, укладену між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченою ОСОБА_3 про примирення у кримінальному провадженні № 0000914, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 26 вересня 2019 року.

ОСОБА_3 визнано винною і засуджено за ч. 1 cт. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (арк. спр. 4-5).

Вирок суду набрав законної сили 17 грудня 2019 року.

Згідно з висновком експерта № 2502/1 від 25 лютого 2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз», вартість заподіяної шкоди гр. ОСОБА_1 в наслідок пошкодження майна, що сталось 25 вересня 2019 року светру жіночого та ланцюжка наручного золотого 585 проби, вага 5 г., складає 2831,00 грн. (арк. спр. 9-14).

Згідно з актом виконаних робіт № 2502/2 від 25 лютого 2020 року, проведення експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500,00 грн. (арк. спр. 7).

Також судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке мало місце 25 вересня 2019 року, де потерпілою була ОСОБА_3 , і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 00 коп. (арк. спр. 67-68).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року даний вирок залишено без змін. (арк. спр. 69-70).

Як встановлено із позовної заяви позивач просила стягнути з відповідача суму матеріальних збитків, які, за її твердженням, було завдано їй відповідачкою ОСОБА_3 внаслідок пошкодження належного їй майна, а саме светру та золотого наручного ланцюжка, під час вчинення кримінального правопорушення щодо неї, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89цього Кодексу.

ОСОБА_1 на підтвердження заподіяння їй майнової шкоди у розмірі 2831 грн. надала копію вироку Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року, яким затверджено угоду, укладену між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченою ОСОБА_3 про примирення у кримінальному провадженні № 0000914, та ОСОБА_3 визнано винною і засуджено за ч. 1 cт. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а також висновок експерта № 2502/1 від 25 лютого 2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз».

Інших доказів не надано та позивач не просила суд про їх витребування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази, не свідчать беззаперечно, що таку шкоду було завдано, тобто не доводять, що вказане майно дійсно було пошкоджено саме відповідачкою ОСОБА_3 у зв`язку з її неправомірними діями та завданням позивачці тілесних ушкоджень.

Твердження та доводи позивачки про пошкодження відповідачкою, належного їй майна, внаслідок вчинення відповідачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються лише на її словах, а у висновку експерта тільки визначено вартість майна, про пошкодження якого вказала сама позивач.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком суду, який набрав законної сили, встановлена вина відповідачки ОСОБА_3 лише у спричиненні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, про пошкодження при цьому будь-якого майна з її вини у вироку не зазначено, тобто вирок не підтверджує завдання діями відповідачки майнової шкоди позивачу.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, матеріали справи не містять та позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем своїми діями їй майнової шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 23ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами три та дев`ять Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 означеної постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Суд першої інстанції правильно звергнув увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

На підтвердження завданої моральної шкоди, позивач посилається на те, вона після отримання тілесних ушкоджень змушена була звертатись по лікувальних закладів, при цьому понесла певні витрати, однак станом на сьогоднішній день фіскальних чеків на підтвердження таких не зберегла, а також понесла моральну шкоду, яка полягає у порушені сну, нормального укладу життя, постійних переживань, постійних незручностей, які тривають і по теперішній час, також внаслідок протиправних дій відповідача у неї вникли конфліктні стосунки в її родині та оцінює таку шкоду в розмірі 10000 гривень.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку, що спричинення позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням відповідачкою ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

При визначені розміру грошового відшкодування, суд врахував, що внаслідок завданих потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень їй також було завдано моральну шкоду, що полягає у сильних душевних переживаннях, у порушені сну, нормального укладу життя, постійних переживань.

З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення, а також враховуючи доводи сторони відповідача щодо недолучення позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного позивачкою розміру моральних страждань, суд дійшов обґрунтованого висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки такий визначений з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, вимушених змін у її житті, є достатнім та справедливим та є обґрунтованою компенсацією страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, такі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 01 квітня 2022 року

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: Р.В. Савуляк

О. Я. Мельничук