Справа № 214/6625/21
2/214/1167/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника позивача Ковтуна Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Ковтуном Євгеном Юрійовичем, до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою про отримання в борг 142000,00 грн., три процента річних у розмірі 3034,52 грн., інфляційні втрати у розмірі 10383,49 грн., та понесені судові витрати в розмірі 1554,19 грн..

В обґрунтування позову навів наступне. ОСОБА_1 14.10.2020 року дав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 142 000,00 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на момент посвідчення розписки. Дана обставина підтверджується розпискою про отримання в борг від 14.10.2020 року. Відповідно до розписки відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 142000,00 грн. в термін до 15.11.2020 року. Станом на день звернення позивача з позовом до суду, відповідач взяті у борг грошові кошти у розмірі 142000,00 грн. не повернув. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), сплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Станом на день звернення до суду з позовом, оригінал розписки про отримання в борг знаходиться в позивача, записи про повернення взятих грошових коштів у борг на розписці сутні, що свідчить про не виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Розрахунок 3 % річних. (Сума боргу) х (Процентна ставка) розділити на 100% розділити на 365 днів х (Кількість днів прострочення) = (Відсотки). Відповідно до розписки про отримання в борг від 14.10.2020 року позика надана до 15.11.2020 року, а отже станом на 02.08.2021 року кількість днів прострочення складає 260 днів. За таких обставин 3 % річних розраховуються наступним чином: 142000,00 грн. х 3 % розділити на 100% розділити 365 х 260 =3034,52 грн.

Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, що узгоджується з правовим висновком ВС від 26.06.2020 року у справі №905/21/19. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (II 1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х ... (IIZ : 100), де ІІ1- індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2- індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3- індекс інфляції за третій місяць прострочення; IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період прострочення з 15.11.2020 року по 02.08.2021 року включно. Індекс інфляції становив: грудень 2020 року 100,9; січень 2021 року - 101,3; лютий 2021 року - 101,0; березень 2021 року - 101,7; квітень 2021 року - 100,7; травень 2021 року - 101,3, червень 2021 року - 100,2. Сукупний індекс інфляції (ІІс) складає: 1,01 = (101 : 100). Розмір інфляційних втрат обраховується наступним чином: 142000,00 грн. х 1,009 х 1,013х 1,01 х 1,017х 1,007 х 1,013 х 1,002-142000,00 грн. = 10383,49 грн. Отже, сума заборгованості за договором позики від 23.12.2020 року, на день звернення до суду з позовом, з урахуванням інфляційних втрат складає 152383,49 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.9).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: розписку (а.с.9), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів, їх суму, строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні зазначений письмовий доказ допустимим, так як цей доказ одержаний без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору його достовірності, суд приходить до висновку, що досліджений у судовому засіданні письмовий доказ є достовірним.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 14.10.2020 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 142 000,00 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США, із зобов`язання повернути у строк до 15.11.2020 року, що підтверджується розпискою. (а.с. 9).

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, наявність оригіналу розписки у позивача, копію якої він надав суду, згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником ОСОБА_2 не виконані. Відтак у суду немає підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 14 жовтня 2020 року на суму 142 000,00 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США, невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в обумовлений сторонами строк - до 15 листопада 2020 року.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що незаконними діями відповідача, який не повернув борг у встановлений строк, а саме до 15.11.2020 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем є заборгованість в сумі 142 000 грн. 00 коп., заподіюється шкода майновим правам позивача, що у відповідності до ст.15 ЦК України охороняються законом, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. 16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав, із застосуванням наслідків прострочення виконання зобов`язань, передбачених ст.625 ЦК України, у виді нарахування інфляційних втрат в сумі 10 383 грн. 49 коп. та 3% річних в сумі 3 034 грн. 52 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в сумі 142 000 грн. 00 коп., а також інфляційні втрати в сумі 10 383 грн. 49 коп. та 3% річних в сумі 3 034 грн. 52 коп.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1 554 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 526, 545, 598, 625, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за розпискою від 14.10.2020 року в сумі 142 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 10 383 грн. 49 коп. та 3% річних в сумі 3 034 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1 554 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя : В.М.Прасолов