Ухвала

22 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 677/1138/20

провадження № 61-2567ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку та майнової і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку та майнової і моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 09 травня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Ауді 100», скоїла на нього наїзд. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в реанімаційне відділення Красилівської центральної районної лікарні.

Слідчим відділом Красилівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Хмельницькій області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000247 за частиною другою статті 286 КК України. За наслідками розслідування 28 квітня 2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження.

Зазначав, що внаслідок завданих тілесних ушкоджень він неодноразово на протязі 2016 - 2021 років перебував на лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні. За час перебування на лікуванні витратив значні кошти на купівлю лікарських препаратів. Загальна сума витрат згідно квитанцій, які збереглися, складає 16 705,12 грн.

Відповідно до висновків медико-соціальної експертної комісії внаслідок отриманого в результаті ДТП ушкодження здоров`я йому встановлено з 05 вересня 2016 року - групу інвалідності перша «А», з 28 вересня 2017 року - групу інвалідності перша «Б», з 01 жовтня 2018 року - групу інвалідності перша «Б».

Вказував, що на момент заподіяння йому шкоди не працював. Тому відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку слід визначати з розміру мінімальної заробітної плати за період з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2021 року, що складає 202 513,00 грн.

Крім того, внаслідок ДТП він отримав непоправний психічний та психологічний стрес, йому заподіяно значної моральної шкоди, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Внаслідок травми був позбавлений можливості працювати, утримувати сім`ю, постійно знаходиться у стані депресії, що негативно впливає на відносини у сім`ї. Моральну шкоду оцінив у 50 000, 00грн.

Ураховуючи вищевикладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь витрати на лікарські препарати у сумі 16 705,12 грн., втрачений внаслідок каліцтва заробіток з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2021 року в сумі 202 513,00 грн, 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, втрачений внаслідок каліцтва заробіток з 01 лютого 2021 року у розмірі 6 000,00 грн щомісячно.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що вимоги в частині відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, оскільки не доведено, що позивачем понесено витрати саме на лікування після ДТП. Позивачем також не доведено відсоток втрати працездатності внаслідок ушкодження здоров`я в результаті ДТП. Крім того, обов`язок з відшкодування майнової шкоди в межах ліміту відповідальності покладається на страховика відповідачки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»). Також позивачем не доведено, якими діями чи бездіяльністю ОСОБА_3 йому заподіяно моральну шкоду.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодуванні моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення місцевого суду змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З врахуванням ступеню тяжкості і характеру заподіяних позивачу тілесних ушкоджень при ДТП, його тривалого і неодноразового лікування у медичних закладах, встановлення групи інвалідності перша «А», а з вересня 2017 року - перша «Б», характеру та тривалості фізичних і душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Змінюючи мотивувальну частину рішення місцевого у іншій частині, апеляційний суд виходив з того, що заявлена вимога щодо стягнення 16 705,12 грн витрат на лікування не перевищує встановленого ліміту відповідальності страховика, тому за вказаною вимогою має відповідати ПрАТ «СК «Провідна» як належний відповідач. Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідачки мінімального розміру відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, оскільки таку суму в межах ліміту відповідальності мав би відшкодовувати страховик. Позивач не заявляв позов до ПрАТ «СК «Провідна» як страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 щодо забезпеченого транспортного засобу марки «Ауді 100», державний номерний знак НОМЕР_1 , вказана страхова компанія не брала участі в справі.

15 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що представник заявника не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню представнику заявника.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку та майнової і моральної шкоди повернути представнику заявника.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак