Справа № 343/1920/21
Провадження № 22-ц/4808/560/22
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Максимів Ю.В.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2022 року, постановлену у складі судді Монташевич С.М. у м. Долина у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Долина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ТзОВ «Нова Долина» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на вказану позовну заяву, в якому просив прийняти відзив із додатками, постановити рішення, яким відмовити товариству у задоволенні позовних вимог, стягнути із товариства судові витрати, понесені ним під час розгляду справи, звільнити його від сплати судових витрат.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2022 року відзив на позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

ОСОБА_1 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, порушення права на судовий захист та принципу змагальності сторін.

Зокрема, апелянт вказує на те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX, процесуальний строк на подання відзиву продовжується на строк дії карантину, який зараз триває в Україні.

Крім того, апелянт зазначає про те, що висновок суду, згідно із яким ним не було наведено поважних причин пропуску строку на подання відзиву, не надано доказів на їх підтвердження, не відповідає дійсності. Так, ним у судовому засіданні було надано суду оригінали виписок про його лікування і решта доказів, які свідчать про поважні причини пропуску процесуального строку на подання відзиву та він просив суд визнати пропуск строку з поважних причин, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 14 лютого 2022 року. Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про залишення його відзиву без розгляду.

Враховуючи викладене, просить апеляційну скаргу задоволити, визнати причини пропуску процесуального строку на подання відзиву поважними та поновити його, оскаржувану ухвалу скасувати.

ТзОВ «Нова Долина» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд вирішив розглянути справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2021 року ТзОВ "Нова Долина" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком (а.с. 1-6).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2022 рокувідкрито провадження у даній справі, яку постановлено розглядати суддею одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с. 35-36).

Вказану ухвалу суду разом з позовною заявою та додатками до неї ОСОБА_1 отримав 15 жовтня 2021 року (а.с. 38).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської областівід 05 листопада 2021 року за клопотанням відповідача здійснено перехід у цивільній справі № 343/1920/21 за позовом ТзОВ "Нова Долина" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинкомдо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і з проведенням судового засідання за їх участю (а.с. 41).

Зазначену ухвалу ОСОБА_1 отримав 01 грудня 2021 (а.с. 44).

14 лютого 2022 року через канцелярію суду ОСОБА_1 подав відзив на позов.

Залишаючи зазначений відзив ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не клопотав про поновлення строку на подання відзиву на позов, не навів поважних причин такого пропуску та не надав доказів на їх підтвердження. Крім того, суд зазначив, що вказані заявником у судовому засіданні підстави для автоматичного продовження строків зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином не можна визнати обґрунтованими, так як відбулися зміни в законодавстві, тому в суду відсутні підстави для прийняття відзиву на позов.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та другої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника справи може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Як правильно встановлено судом, ОСОБА_1 15 жовтня 2021 року особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, разом із позовною заявою та додатками до неї, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Строк, встановлений судом на подання відзиву, становив 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Таким чином, відповідач повинен був подати відзив на позов у строк до 01 листопада 2021 року включно (закінчення строку припадало на суботу - 30 жовтня 2021 року, а тому перенеслося на перший робочий день після нього). Натомість, відзив на позов подано відповідачем лише 14 лютого 2022 року.

Отже, враховуючи, що строк, який був встановлений судом для подання відзиву і протягом якого відповідач міг звернутися з відповідним клопотанням про його продовження, закінчився 01 листопада 2021 року і в межах цього строку ОСОБА_1 не звертався із заявою про його продовження та не заявляв про намір подати відзив на позов, при цьому, подавав клопотання про відкладення розгляду справи та про перехід до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і з проведенням судового засідання за їх участю, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для дослідження наведених відповідачем доводів щодо поважності пропуску встановленого строку для подання відзиву, у зв`язку з чим суд правомірно залишив відзив на позов без розгляду.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX, процесуальний строк на подання відзиву автоматично продовжується на строк дії карантину, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, відповідно до наведених норм закону 20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Наведене свідчить про те, що на час подання апелянтом відзиву на позов, як і на час постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі, цивільний процесуальний кодекс передбачав право суду поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, у разі подання клопотання та визнання причин такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16 червня 2021 року у справі № 675/1437/19 та від 18 січня 2022 року у справі № 370/522/16-ц.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, оскільки апелянт не навів жодних обґрунтувань щодо неможливості своєчасного подання ним відзиву на позов, які зумовлені безпосередньо обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, а тому відсутні підстави для поновлення процесуального строку з цих підстав, що правильно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений можливості в усній формі висловити в суді першої інстанції свої заперечення щодо предмета позову, надати необхідні пояснення щодо них у спосіб, регламентований процесуальним законодавством.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Так, за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`та частиною четвертоюстатті 10 ЦПК України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та судова практика Європейського суду з прав людини застосовуються українськими судами як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, і зводяться до помилкового тлумачення норм процесуального права, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта