ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7713/21 Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/285/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участі секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7713/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-, постановленого суддею Дзюбич В.Л., повний текст рішення складено 20 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року АТ комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2011 року в розмірі 6 891,20 грн.

В обгрунтування вимог посилалось на те, що 18 жовтня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 9 квітня позичальник ОСОБА_3 померла. 23 травня 2020 року банком було направлено претензію кредитора до Першої тернопільської державної нотаріальної контори. 24 січня 2021 року до відповідачів було направлено лист-претензію про погашення заборгованості. Однак, вищевказана заборгованість відповідачами не була погашена, у зв`язку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ ПриватБанк подало апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов`язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме, розмір майна, успадкованого спадкоємцем.

В даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено - АДРЕСА_1 . Жодних доказів того, що відповідачі не мешкали разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять.

Зазначає, що позивачем 23.05.2020 року була направлена претензія кредитора до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, та 02.06.2020 року отримана відповідь.

Вважає, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Окрім того, вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті померлого позичальника, його вартість, та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця, справу з нотаріальної контори не витребовував. Судом не проведено ряд дій, які б могли полегшити розгляд справи щодо витребування відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого за Позичальником.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", як кредитор спадкодавця, самостійно не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.

Відповідачі не надали належних доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а саме витягів рухомого та нерухомого майна якими можна було підтвердити факт відсутності майна за позичальником, не подали до нотаріальної контори заяв про відмову від спадщини. Таким чином, на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи, будучи належно повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились .

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 березня 2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Жарського І.Р. від 15 березня 2022 року розгляд даної справи призначено в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Копію даної ухвали було направлено на електронну адресу представника позивача адвоката Жарського І.Р., зазначену ним в клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Однак, у визначений час представник позивача у мережі не з`явився з технічних причин, що залежали саме від представника позивача, а не від технічного оснащення суду, про що було складено акт відповідальними працівниками суду. Клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача не подав.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою сторін не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_3 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що ОСОБА_3 згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

23 травня 2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Першої тернопільської державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після померлої ОСОБА_3 та включення кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу.

Згідно листа Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 26 травня 2020 року №882/02-14, АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що претензію кредитора за вихідним № SAMDN8587 від 04 травня 2020 року долучено до матеріалів спадкової справи.

В подальшому 24 січня 2021 року Банком направлено Листи-претензії Вих. № SAMDN8587 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 .

Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 03 січня 2006 року, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30 березня 2006 року з 30 березня 2006 року; ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03 грудня 1999 року, що підтверджується відміткою у паспорті серії НОМЕР_3 виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 29 лютого 2000 року.

Відомості про зареєстроване місце проживання відповідачів також узгоджуються із інформацією наданою на запит суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів.

Однак, колегія суддів не може погодитися у повній мірі із вказаними висновками суду, які не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1213 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував належно обставин справи щодо суб`єктного складу учасників справи.

Так, із повідомлення Першої Тернопільської державної нотаріальної контори вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться у спадковій справі №712/2019 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - чоловік спадкодавиці ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Зазначені обставини унеможливлюють визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачами за позовом кредитора спадкодавця про стягнення боргу після смерті ОСОБА_3 та стягнення із них такого боргу.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і порушив норми процесуального права, не визначив належності відповідачів у даній справі, які відмовилися від прийняття спадщини в установленому законом порядку, та дійшов помилкового висновку про відмову у позові, так як позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у суді першої інстанції та апеляційному суді покласти на позивача в межах понесених сум.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2011 року в розмірі 6891,20 грн. відмовити з інших підстав.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у суді першої інстанції та апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк`в межах понесених сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.