Постанова

Іменем України

12 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 635/1221/18

провадження № 61-17266св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_2 ,

треті особи: Кулиничівська селищна рада Харківського району Харківської області, Чугуївська міська рада Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року у складі судді Назаренко О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_2 , треті особи: Кулиничівська селищна рада Харківського району Харківської області, Чугуївська міська рада Харківської області,про скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на території Кулиничівської селищної ради Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03 березня 1997 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1555 (рішення виконкому Кулиничівської селищною ради народних депутатів № 1270 від 10 грудня 1996 року). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна земельна ділянка).

Зазначає, що з метою отримання кадастрового номеру на вказану земельну ділянку нею було укладено договір № 599 від 06 липня 2017 року на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки приватної власності та проведення геодезичної зйомки з Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», який з боку виконавця був виконаний своєчасно. В подальшому 27 жовтня 2017 року нею було подано у належний спосіб заяву та увесь потрібний пакет документів до Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.

Зауважує, що 07 листопада 2017 року рішенням державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № РВ-017 їй було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. На своє звернення від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області отримана відповідь, в якій було зазначено, що оскільки адреса її земельної ділянки не співпадає з адресою земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0153 (у відповіді помилково зазначено :00:005:0156) та відомості на підставі її державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03 березня 1997 року не внесено до Державного земельного кадастру, виявити факт тотожності не вбачалося можливим.

Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:005:0153 має площу 0,12 га та має інше цільове призначення - для індивідуального садівництва. Її власником, згідно даних Держгеокадастру, є ОСОБА_2 21 лютого 2017 року, держреєстрацію права власності здійснила Чугуївська міська рада Харківської області (номер запису про право 19115327). Жодних рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на території Кулиничівської селищної ради їй надано не було.

Стверджує, що без визначення кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , та наявності перетину даної земельної ділянки з іншою, вона позбавлена права реалізувати своє право власності на дану земельну ділянку.

З урахуванням викладених обставин просила суд скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 15455-СГ від 27 грудня 2016 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0153; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 лютого 2017 року індексний номер 33954168 щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0153; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0153; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області присвоїти кадастровий номер земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності позивачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність перетину земельних ділянок не можна вирішити без проведення відповідної експертизи. При цьому, суд зазначив, що позивачці роз`яснювалось про необхідність проведення судової експертизи для вирішення спірних питань, проте позивачка не скористалась наданим їй правом та від проведення експертизи відмовилась через недоцільність.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на нього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року.

В касаційній скарзі позивачка просить суд скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норма матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

26 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на території Кулиничівської селищної ради Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03 березня 1997 року, акт зареєстровано в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за № 1555 (рішення виконкому Кулиничівської селищною ради народних депутатів № 1270 від 10 грудня 1996 року). Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку).

На підставі договору № 599 від 06 липня 2017 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки приватної власності ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27 жовтня 2017 року разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення №РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме структура значення номера кадастрової зони не відповідає вимогам Додатку 1 до Постанови КМУ № 1051 від 17 жовтня 2012 року; наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин з земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0153. Блок «Місцезнаходження» заповнено не вірно, що не відповідає Державному акту серії ХР 25-67-44399 від 03 березня 1997 року.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 115327294 від 26 лютого 2018 року) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:005:0153 за адресою: Харківська область, Харківський район, Кулиничівська селищна рада, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: Витяг з ДЗК, серія та номер: НВ-016, виданий 18 жовтня 2016 року, видавник: Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, наказ, серія та номер: 15455-СГ, виданий 27 грудня 2016 року, видавник Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області. Підстава виникнення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33954168 від 21 лютого 2017 року, Рєзанова І. Ю. , Чугуївська міська рада Харківської області.

Згідно відповіді селищного голови Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 287 від 05 червня 2019 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 розташована та території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Частинами першою-другою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Частиною третьою статті 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачами. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Вказані висновки щодо засобів доказування у подібних справах узгоджуються з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Ураховуючи неможливість вирішення питання про наявність перетину земельних ділянок без проведення відповідної експертизи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

При цьому слід зазначити, щопозивачка не скористалася наданим їй процесуальним правом (наявність якого їй роз`яснив суд) та від проведення відповідної експертизи у суді першої інстанції відмовилася.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов