Справа № 465/2329/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1337/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, третя особа Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №4054, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 25 лютого 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07 серпня 2016 року грошових коштів у сумі 75553 грн. 76 коп. за період з 25 лютого 2010 року по 07 серпня 2016 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки сума боргу, на яку вчинено виконавчий напис, не є безспірною і розрахована за період понад три роки, а доказів того, що вказана сума погоджувалась між ним та банком, не надано.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновком суду про необхідність оспорювати виконавчий напис перед зверненням до суду із вказаним позовом.

Помилковим вважає також висновок суду про безспірність стягуваної суми боргу із посиланням на зазначення цієї суми у постанові про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанова була винесена державним виконавцем, власне, щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Наголошує, що розрахунок заборгованості проведений за період, який перевищує 6 років, відтак, вимоги заявлені поза межами трирічного строку позовної давності, а тому стягувана сума боргу не може бути безспірною.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29.03.2022 року, є дата складення повного судового рішення 08.04.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке переглядається апеляційним судом відповідно до вимог ст.367 ЦПК України та з урахуванням постанови Верховного Суду від 24 березня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення його позовних вимог, звернених до ПАТ КБ «Приватбанк», з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) вказано, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі №554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4054, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 25 лютого 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07 серпня 2016 року грошових коштів у сумі 75553 гривень 76 копійок, за період з 25 лютого 2010 року по 07 серпня 2016 року, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9969 грн. 93 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 58808 грн. 44 коп.; заборгованість з комісії та пені у розмірі 2939 грн. 50 коп.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 250 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3585 грн. 89 коп.

23 травня 2017 року державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису ВП №53991404.

З витребуваних апеляційним судом у приватного нотаріуса документів встановлено, що виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі поданої ПАТ КБ «Приватбанк» заяви від 26.08.2016 року та доданих до неї документів, які надійшли до нотаріуса 20.09.2016 року за вх. №3132/02-20.

Так, зокрема, серед документів, які подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, є: розрахунок заборгованості за договором б/н від 25 лютого 2010 року, станом на 07.08.2016 року, яка нарахована до стягнення за період з 25 лютого 2010 року по 07 серпня 2016 року, тобто за період, який перевищує три роки; анкета-заява від 25.02.2010 року; письмова вимога, адресована ОСОБА_1 , про усунення порушень за кредитним договором.

Згідно з відміткою про отримання поштового відправлення «Укрпошта» ЦПЗ №1 в м. Дніпропетровськ від 18.08.2016 року, вказана письмова вимога була надіслана боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, підтверджуючих документів про вручення адресату поштового відправлення немає.

Також необхідно зазначити, що кредитний договір, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріуса, поданий у формі анкети-заяви про надання банківських послуг у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту», з приєднанням до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку неодноразово змінювалися. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Встановлено, що у наданій нотаріусу анкеті-заяві від 25.02.2010 року не міститься інформації щодо стягнення пені та/або комісії, проте, у ній визначено штраф за порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань в розмірі «250 грн. + 5% від суми позову», а також вказано розмір базової процентної ставки «3% на місяць на залишок заборгованості».

Разом з тим, у розрахунку заборгованості, банк, окрім процентної ставки в розмірі 3% на місяць, що дорівнює 36% річних, яка зазначена у підписаній позичальником анкеті-заяві, застосовує інші процентні ставки, а саме: 30%, 34,8% річних, а з 01.04.2015 року 43,2% річних (або 3,6% на місяць), інформації про які в анкеті-заяві немає.

Отже, підстав для висновку щодо безспірності вказаної заборгованості в контексті законності її обрахунку по інших складових частинах, окрім, як тіла кредиту, немає.

Крім того, заборгованість обрахована за період з 25 лютого 2010 року по 07 серпня 2016 року, що перевищує трирічний строк позовної давності і дає підстави для висновку про спірність цієї заборгованості.

За таких обставин, а також за відсутності повідомлення про вручення позичальнику письмової вимоги банку, яка долучена до заяви, адресованої нотаріусу, про вчинення виконавчого напису для стягнення вказаної заборгованості, колегія суддів доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому позовні вимоги ОСОБА_1 , звернені до ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є законними та обгрунтованими.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усіх обставин, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкових висновків по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Враховуючи викладене та вимоги статті 141 ЦПК України про розподіл судових витрат, з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 704 грн. 80 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 21 коп., що сумарно становить 1762 грн. 01 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1, 3, 4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №4054, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 25 лютого 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2016 року грошових коштів у сумі 75553 гривень 76 копійок, з урахуванням:

-заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9969 гривень 93 копійок;

-заборгованості за відсотками у розмірі 58808 гривень 44 копійок;

-заборгованості з комісії та пені у розмірі 2939 гривень 50 копійок;

-заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 250 гривень 00 копійок;

-заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3585 гривень 89 копійок, стягнення яких здійснюється за період з 25 лютого 2010 року по 07 серпня 2016 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1762 гривень 01 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич