ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1243/22 Справа № 204/708/21 Категорія 50 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Лаченкової О.В., Ткаченко І.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року з нього стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 жовтня 2017 року і до повноліття дитини.

Вказує, що з початку березня, його старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає з ним, його мати жодної участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, тому всі витрати на його утримання він несе сам.

Також, на його утриманні знаходиться ще один малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що у нього суттєво змінилися життєві обставини, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду.

На підставі викладеного, просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року до 1/6 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір аліментів відповідно з 1/2 частки від усіх видів доходів до 1/3 частки.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на які ОСОБА_2 посилався, як на підставу для зменшення розміру аліментів, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення, матеріали справи не містять достатню кількість доказів на які позивач посилався, як на підставу позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23 грудня 2004 року (а.с.9) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2018 року (а.с.10)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17 шлюб укладений між сторонами у справі розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13-14).

Відповідно до медичних висновків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному обліку у хірурга та ортопеда з діагнозом «Вальгусна деформація нижніх кінцівок», має супутні захворювання: «Поліноз та рініо-кон`юктивіт».

Згідно приведеного розрахунку заборгованості за аліментами від 05 травня 2021 року № 34235/17, наданого Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) по виконанню виконавчого листа № 204/6243/17 від 13 січня 2017 року, станом на 01 травня 2021 року за ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментам у розмірі 96 666,03 грн. (а.с. 43-44).

За наданою інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 з 14 лютого 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності 10.91 «Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах (а.с. 16).

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 162/10/04-36-56-13 від 27 січня 2021 року про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_2 станом на 22 січня 2021 року, за період часу з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2020 року, інформація про доходи останнього відсутня (а.с. 15).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 58).

Актом обстеження умов проживання, з поміж іншого, встановлено, що ОСОБА_4 з березня 2020 року проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою його реєстрації, що також підтверджується довідкою Спаського старостинського округу Підгородненської міської ради № 08 від 12 січня 2021 року (а.с. 11-12), який суд першої інстанції вважає достатнім доказом перебування на утриманні відповідача неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки є очевидним, що якщо діти проживають разом з батьком, то останнім витрачаються кошти на їх утримання, пов`язані з їх проживанням, навчанням, харчуванням тощо.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із тих підстав, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, на які він посилався як на підставу заявлених позовних вимог. Але, зменшення розміру аліментів до 1/6 частки буде надмірним, несправедливим по відношенню до інших дітей, бо інакше діти будуть поставлені у різні права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Така ж позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на його утриманні перебувають двоє дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є, як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану, а наявність дітей, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Під час апеляційного оскарження рішення суду, позивачем у тексті відзиву на апеляційну скаргу зазначено клопотання про долучення до матеріалів справи, як доказу, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків надані станом на 26 січня 2022 року, договір про сплату аліментів на неповнолітню дитину серія НРР № 102786 від 21 січня 2022 року, копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі № 183/362/21. При цьому зазначив, що вказані докази не були ним подані раніше, оскільки вони не мали б жодного доказового значення.

З наведеного слідує, що при поданні відзиву на апеляційну скаргу відповідачем були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 та частини 13 статті 141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, то витрати зі сплати судового збору за перегляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: О.В. Лаченкова

І.Ю. Ткаченко