Справа № 702/923/19
Провадження № 2/702/122/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
07.04.2022 м.Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Жежер Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,
сторони-не з`явились,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань м. Монастирище цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
08.11.2019 представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 90 067,27 грн та судового збору в розмірі 1 921,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Банку (позивача) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 16.04.2010 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач отримав у користування кредитну картку із початковим кредитним лімітом. Щодо встановленя та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. Банк свої зобов`язання за договором, а саме надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту, виконав, а відповідач ОСОБА_1 в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 30.09.2019 заборгованість ОСОБА_1 становить 90 067,27 грн, яка складається з наступного: 499,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 571,58 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 231,38 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 4 265,11 грн штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.01.2022 скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.04.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 33, ).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені за місцем своєї реєстрації, проживання та за електронною адресою зазначеною у заяві від 14.12.2021 (а.с. 163). Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992 у формі ТзОВ КБ «ПриватБанк», 06.07.2000 реорганізовано у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16 - 17) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (а. с. 13 - 14).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до укладеного ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 16.04.2010, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 . Банком відкрито кредитний рахунок та встановлено на нього початковий кредитний ліміт, який в подальшому змінювався. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (Договір приєднання).
Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.04.2010 (далі по тексту Анкета-заява), що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - заяву № б/н від 16.04.2010 (а.с. 7).
Вказана Анкета-заява містить особисту інформацію про відповідача, зокрема, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та місце реєстрації, контактну інформацію. У розділі про бажання заявника отримати певний вид банківських послуг стоїть відмітка про бажання отримати платіжну картку типу «Універсальна», обрано валюту «гривня», зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою у розмірі 2 000,00 грн, разом з тим, не зазначено базову відсоткову ставку за кредитом, не зазначено строку дії картки та строку повернення кредиту (користування ним).
ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що вона згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згідна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с.7).
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем 19.04.2010 передбачено тип кредитної картки та кредитної лінії, валюту картрахунку, базову відсоткову ставку, що складає 2,5 % на місяць і обчислюється на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році, строк внесення щомісячних платежів, відомостей щодо дати видачі кредитної картки, строку її дії, та строку повернення кредитних коштів довідка не містить (а.с. 7).
Таким чином, за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між Банком та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг слугують Заява від 16.04.2010, Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду".
Пам`ятку клієнта матеріали справи не містять.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Факт підписання сторонами заяви, довідки про умови кредитування та отримання коштів відповідачем не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами шляхом підписання Заяви та Довідки про умови кредитування.
Заява та довідка про умови кредитування не містять положень щодо строку повернення кредиту.
При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а. с. 6) заборгованість за кредитом (фактично отриманими коштами) відповідачем не погашена.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника суми непогашеного тіла кредиту (простроченого) в розмірі 499,20 грн.
Щодо тверджень позивача, що відповідач при підписанні Анкети-Заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом із «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та є договором приєднання суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим Банком у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.
З огляду на вказане, а також за відсутності належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи обслуговування кредитної карти, Умови та Правила банківських послуг, які б містили підпис відповідача, враховуючи, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому суд не може вважати Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил складовою кредитного договору, укладеного між сторонами 16.04.2010.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом, в тому числі на прострочену заборгованість у розмірі 80 571,58 грн.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 16.04.2010 та довідці про умови кредитування від 19.04.2010.
За змістом договору, що складає заява та довідка про умови кредитування передбачено базову відсоткову ставку у розмір 2,5 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості (поточна заборгованість).
Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість за відсотками нарахованими за період утворення такої заборгованості становить: з 19.04.2010 до 21.05.2015 - 30,00 %, що відповідає умовам договору, що містяться в довідці про умови кредитування від 19.04.2010 (2,5% *12).
Проте, відповідно до розрахунку заборгованості з 22.05.2015 заборгованість нараховується - 0,00%, з 08.11.2015 43,20 %, з 30.08.2019 - 0,00 %. Умов про узгодження відсотків у розмірі 43,2 % договір не містить.
Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість за період з 19.04.2010 до 21.05.2015, яка нарахована, відповідно до узгодженої відсоткової ставки (нарахована на поточну заборгованість за кредитом проценти) складає 90,92 грн, при цьому з 30.06.2011 проценти за користування кредитом відповідачеві не нараховувались.
Заборгованість нарахована на прострочену заборгованість не узгоджена умовами договору та стягненню не підлягає.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 80 571,58 грн підлягають до часткового задоволення у розмірі 90,92 грн.
Разом з тим, відповідно до заяви про перегляд заочного рішення відповідач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення процентів та штрафних санкцій з підстав того, що він є учасником бойових дій та проходить військову службу з моменту мобілізації.
Відповідно до п. п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, тобто з 18.03.2014 та триває по теперішній час.
Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_1 з 11.03.2015 призваний у Збройні сили України, відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015, а 18.04.2016 звільнений (демобілізований) в запас, на підставі наказу ком. в/ч НОМЕР_1 № 39-РС.
Таким чином, відповідач з моменту призову під час мобілізації з 11.03.2015 до 18.04.2016 звільняється від сплати процентів та штрафних санкцій.
Проте, відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість за період з 19.04.2010 до 21.05.2015, яка нарахована, відповідно до узгодженої відсоткової ставки (нарахована на поточну заборгованість за кредитом проценти) складає 90,92 грн, при цьому з 30.06.2011 проценти за користування кредитом відповідачеві не нараховувались, а тому підстав для звільнення відповідача від сплати відсотків за вказаний період немає.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4 231,38 грн.
Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 16.04.2010 та довідці про умови кредитування від 19.04.2010.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість ОСОБА_1 складається, зокрема, із заборгованості за комісією (яка складається із пені та комісії) у розмірі 4 231,38 грн (а.с. 6).
Як вбачається з наданої позивачем копії заяви позичальника від 16.04.2010 та довідки про умови кредитування від 19.04.2010, підписаної сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені та комісії, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 16.04.2010 та довідці про умови кредитування від 19.04.2010.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за штрафами у розмірі 4 765,11 грн.
Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 16.04.2010 та довідці про умови кредитування від 19.04.2010.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість ОСОБА_1 складається, зокрема, із заборгованості за судовими штрафами у розмірі 4 765,11 грн (а.с. 6).
Як вбачається з наданої позивачем копії заяви позичальника від 16.04.2010 та довідки про умови кредитування від 19.04.2010, підписаної сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій в такому розмірі як зазначено у позовній заяві за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у договорі ( анкеті-заяві від 16.04.2010 та довідці про умови кредитування від 19.04.2010).
Як на підставу у відмові позову в частині нарахування відсотків, відповідач посилається на те, що він є військовослужбовцем та бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі в стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійсненні із 23.10.2021 по теперішній час.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково в розмірі стягнення заборгованості за кредитом в сумі 499,20 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 90,92 грн, всього 590,12 грн.
Крім цього, відповідач просить застосувати до даних правовідносин строки позовної давності.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором 06.04.2019 відповідач ОСОБА_1 вніс кошти в рахунок погашення заборгованості за договором у сумі 248,38 грн, чим перервав перебіг позовної давності, а тому сплив позовної давності про який заявлено стороною у спорі не може бути застосований судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 590,12 грн (тобто 0,66 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 12,68 грн, а судовий збір у сумі 1908,32 грн суд покладає на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 у розмірі 590 (п`ятсот дев`яносто) грн 12 коп.
У задоволені позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89477,15 грн, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 12 (дванадцять) грн 68 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя Ю.М.Жежер