Справа № 206/363/22
Провадження № 2/206/443/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Різниченко Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.07.2020 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалось, але в силу ст. 110 СК України зараз немає юридичних підстав для розірвання шлюбу. За домовленістю між позивачем та відповідачем, після фактичного припинення шлюбних відносин, син ОСОБА_5 залишився проживати з позивачем та знаходиться на його утримані. Відповідач офіційно працевлаштований і з нього стягуються аліменти на користь колишньої дружини, ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 2012 р.н. в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але на позивач вважає, що батько повинен дбати про всіх свої дітей, а не вибірково. У зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, домовитись про добровільну сплату аліментів не можливо, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у примусовому порядку в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3).

Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що з позовом частково не згоден, оскільки для нього ця сума велика і у разі задоволення позовних вимог у зазначеному розмірі він опиниться у скрутному становищі, так як з нього, на підставі рішення суду, вже стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку, а отже у разі задоволення позовних вимог, з нього будуть стягуватись 2/3 частини від заробітної плати, що буде непід`ємною сумою, з огляду на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько та бабуся, які потребують постійної матеріальної допомоги у зв`язку із хворобами та необхідністю сплачувати комунальні послуги.

Позивач позов підтримала, просила задовольнити, про що надала суду письмову заяву. Розгляд справи просила проводити без її участі (а.с. 36).

Відповідач позов визнав частково, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частини, про що надав суду письмову заяву (а.с. 41).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

31.01.2022 позивачем подано позовну заяву з додатками (а.с. 1-8).

03.02.2022 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху (а.с. 12).

14.02.2022 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява (а.с. 14-17).

15.02.2022 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.03.2022 (а.с. 20).

14.03.3022 судове засідання було відкладено на 31.03.2022 у зв`язку з тим, що від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 24-25).

16.03.2022 на електрону пошту суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Проти заочного рішення не заперечувала (а.с. 27).

25.03.2022 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 28-40).

28.03.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, та просив при винесені рішення врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 41).

Під час розгляду справи судом досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

31.03.2022 складено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 42).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18.11.2016 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меньше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17, 34-35).

01.12.2016 Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меньше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 36-37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1216, серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 19/2021 від 08.02.2021 та № 19/28486 від 13.12.2021, зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 8).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно вимог ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини є стягнення аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача та відповідача, проживає з позивачем, тобто зі своєю матір`ю. А тому, враховуючи норми чинного законодавства, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Так, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до його повноліття.

Обґрунтовуючи розмір аліментів, які вона просить стягнути на свою користь на утримання дитини, ОСОБА_1 зазначила, що як їй відомо відповідач працевлаштований та з нього вже стягуються аліменти на користь колишньої дружини на утримання їх сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. На думку позивача, відповідач повинен дбати про всіх своїх дітей, а не вибірково.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, вважає необхідним зазначити наступне.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час, законодавством передбачено, що особа має право звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. При цьому законом визначено обов`язковий розмір аліментів: на одну дитину - одна чверть, на двох дітей - одна третина, на трьох і більше дітей - половина заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (ст. 161 ЦПК України).

Згідно п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства та стягнення аліментів» регламентовано, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Аліменти повинні забезпечити повноцінний та всебічний розвиток дитини на достатньому рівні. Розрахувати мінімальний розмір аліментів на дітей в Україні в 2022 році можна виходячи з норм оновленого сімейного законодавства, відповідно до яких сума аліментів не повинна бути меншою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, судом не встановлено наявність обґрунтованих та законних підстав в даному випадку для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі більшому, ніж передбачено чинним законодавством, а саме 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Твердження позивача суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження жодними достатніми, допустимими та належними доказами.

Жодним законом та нормативно-правовим актом не передбачено, що розмір аліментів на утримання дитини повинен бути таким, як визначений на дитину від попереднього шлюбу відповідача. Крім того, позивач лише зазначила про своє припущення щодо офіційного працевлаштування відповідача та наявність у останнього матеріальної змоги для сплати саме такого розміру, який просить стягнути ОСОБА_1 на свою користь на утримання дитини, оскільки жодного доказу про наявність у відповідача офіційного працевлаштування, відомостей щодо розміру доходу останнього, наявності у нього рухомого та нерухомого майна, позивачем долучено не було.

Суд звертає увагу, що при визначенні розміру аліментів, суд має врахувати низку факторів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна та інших обставин, що мають істотне значення.

Однак, дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, позивачем не було доведено, а судом не було встановлено жодної обставини, яка б свідчила про наявність достатніх підстав для стягнення на користь позивача на утримання дитини аліментів саме у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В той же час, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що враховуючи, що з відповідача на теперішній час вже стягують аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та те, що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатний батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та бабуся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які потребують постійної матеріальної допомоги у зв`язку із хворобами, необхідністю сплачувати за комунальні послуги, купувати ліки, їжу, ОСОБА_2 просив суд задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього на користь позивача на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до виповнення йому повноліття.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, оскільки ним до відзиву не було долучено жодного достатнього, допустимого та належного доказу, який би підтвердив зазначені ним обставини.

ОСОБА_2 не довів наявність на його утриманні батька та бабусі, що він дійсно здійснює постійну матеріальну допомогу на їх утримання, що він дійсно оплачує їх комунальні послуги, купує ліки та їжу тощо. Крім того, відзив не містить жодного доказу, відповідно до якого можна встановити розмір доходу відповідача.

Суд вважає, що доводи відповідача безпідставні та такі, що направлені на можливість останнього уникнути від його батьківського обов`язку, а саме від матеріального утримання малолітнього сина у передбаченому законом розмірі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Окремо, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи вищевикладені норми, відповідач не позбавлений права, у разі наявності об`єктивних обставин, звернутись до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком дитини, яка проживає з позивачем, суд вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний забезпечити малолітнього сина необхідним фізичним, розумовим, духовним, моральним і соціальним розвитком та надати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши наявні докази, що містяться в матеріалах справи, оскільки при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей та враховуючи те, що відповідач, як батько малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, враховуючи визначений законом розмір аліментів на утримання однієї дитини, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 13, 76, 80, 89 141, 263, 264, 265, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,здійснювати з 31.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.04.2022

Головуючий суддя: К.С. Маштак