печерський районний суд міста києва
Справа № 761/5901/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання пункту і підпункту додатку до договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ПАТ «Дельта Банк» про визнання пункту і підпункту додатку до договору недійсними.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва

09 квітня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

12 квітня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження у спрощеному позовному порядку без виклику сторін у судове засідання.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати недійсними пункт 40 і підпункт 40.1 додатку № 1 до договору № 1514/К про відступлення права вимог від 13 червня 2019 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», що стосується відступлення від АТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 09 листопада 2006 року із змінами та доповненнями, з моменту його укладення.

Отже предметом спору у даній справі є оскарження пункту і підпункту додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору, до договору, укладеного між юридичними особами, за яким перейшли права вимоги до позивача.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Водночас, положення пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, оскільки передбачають, що у спорах, які виникають з кредитних та іпотечних правовідносин, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Крім того, оспорювано пункти до договору, укладеного між відповідачами як суб`єктами господарювання та у ході проведення ними господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними пункту і підпункту додатку до договору відступлення права вимоги № 1514/К від 13 червня 2019 року відноситься до юрисдикції господарського суду.

Такий висновок ґрунтується на висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 142, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання пункту і підпункту додатку до договору недійсними.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк