ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м.Суми

Справа №577/2375/21

Номер провадження 22-ц/816/381/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року в складі судді Ярмак О.М., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 09 квітня 2019 року між банком та відповідачем був укладений договір, шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. У заяві на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, відповідач визначив бажаний розмір кредиту в сумі 58000 грн 00 коп., строк кредитування встановлено на період дії платіжної карти, фіксовану проценту ставку, що становить 0,001% річних та сплату комісійної винагороди за обслуговування використаної частини встановленого кредиту, що складає 3,2% від використання частини встановленого кредиту.

Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення не виконав, тому станом на 12 травня 2021 року утворився борг на загальну суму 64157 грн 77 коп., з яких: 56322 грн 45 коп. заборгованість за основним боргом (кредитом); 7701 грн 28 коп. проценти, комісія за користування кредитом, 126 грн 35 коп. 3% річних від простроченої суми; 7 грн 69 коп. втрати від інфляції, який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року позовні вимоги АТ «Держаний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 09 квітня 2019 року, яка утворилася станом на 12 травня 2021 року, в розмірі 64157 грн 77 коп., а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп., всього 66427 грн 77 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що підписана ним заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття банківського рахунку з використанням платіжного засобу не містить ні базової процентної ставки, ні штрафних санкцій. Наголошує на тому, що долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг він не підписував, а тому не є складовою частиною укладеного з банком договору.

Зазначає, що заборгованість по тілу кредиту на погашена в повному обсязі, а вимоги про стягнення відсотків та неустойки є безпідставним.

Вважає також, що з вимогами про стягнення з нього неустойки були заявлені поза межами строків позовної давності.

Крім того, звертає увагу і на те, що він є військовослужбовцем і бере участь в антитерористичній операції та має пільги, які передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щодо звільнення від сплати штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язання.

Позивачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 квітня 2019 року ОСОБА_2 підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , на підставі якої відповідачу був відкритий рахунок № НОМЕР_2 та йому видано платіжну картку (а.с. 9-11).

Того ж дня ОСОБА_1 та представником банку підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, в якій сторони обумовили: розмір кредиту 58000 грн 00 коп., процентну ставку за кредитом, що є фіксованою, та складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами за момент укладення цього кредитного договору та може бути змінена в порядку та на умовах, визначених договором, окрім випадків користування кредитним коштами протягом грейс-періоду; комісійну винагороду за обслуговування використаної частини встановленого кредиту, у розмірі 3,2% від використаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно у всіх випадках, крім випадку користування кредитним коштами протягом грейс-періоду (а.с. 12-14).

Строк користування кредитом встановлюється до дати закінчення строку дії платіжної картки, якщо умовами договору не визначено інше. Вказаний строк може бути продовжено на наступний строк дії платіжної картки, що перевипускається, без додаткового підписання сторонами окремих договорів (заяв).

Строк дії виданої ОСОБА_1 платіжної картки визначений до березня 2024 року (а.с. 29).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 12 травня 2021 року становить 64157 грн 77 коп., з яких 56322 грн 45 коп. заборгованість за основним боргом (кредитом); 7701 грн 28 коп. проценти, комісія за користування кредитом; 96 грн 20 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 30 грн 15 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, комісії за користування кредитними коштами.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором, кредитні кошти ним повернуті в повному обсязі не були, розмір кредитної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставин справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується відповідачем, що сторонами було укладено договір, шляхом підписання 09 квітня 2019 року заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної карти) та про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту).

ОСОБА_1 , після отримання кредитної карти, активно користувався кредитними коштами, знімав готівку, здійснював перекази, розраховувався в торгівельних мережах, вносив кошти на часткове погашення кредитної заборгованості, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 31-35).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування відсотків та неустойки .

Так, розмір та порядок нарахування відсотків та комісії визначено заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка була підписана відповідачем від 09 квітня 2019 року.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з відповідача 3% річних, що становить 126 грн 35 коп. та інфляційні втрати в сумі 7 грн 69 коп., а не неустойку (штраф, пеня), як помилково вважає відповідач.

Право кредитора на отримання від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення зобов`язання, передбачено ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не вбачає також підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки вимога про стягнення кредитної заборгованості була заявлена позивачем в межах визначеного ст. 257 ЦК України трьохрічного строку.

Частиною 2 статті 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність, тривалістю в один рік, застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, як вже зазначалося, вимог про стягнення з відповідача неустойки, позивачем не заявлялося.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не надано доказів перебування на військовій службі в зоні Операції Об`єднаних Сил та наявності в нього пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 вказаного Закону, у відзиві на позовну заяву на цю обставину він також не вказував.

Колегія суддів не приймає долученої до апеляційної скарги довідки начальника відділу кадрової частини 9938 від 10 січня 2022 року №12/20, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №192/875/17 сформовано наступний правовий висновок.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Проте, подаючи нові докази до апеляційного суду, ОСОБА_1 не наведено об`єктивних підстав їх неподання у визначений ст. 83 ЦПК України строк до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко