Справа № 191/2592/19
Провадження № 2/191/1002/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря - Заламай О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 одержала у нього грошові кошти в сумі 6 642 500,00 грн., що було еквівалентно 250 000,00 дол. США за курсом НБУ станом на дату одержання грошових коштів. На підтвердження вказаного договору позики ОСОБА_3 видала на користь позивача розписку, за змістом якої визначено наступне: «Я, ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ДМУ МВС України в Дніпропетровській області від 11.08.1997 року, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , позичила у борг у ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 1212 від 06.10.2017 року, який зареєстрований та адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти в розмірі 6 642 500 гривень, що еквівалентно 250 000 доларів СІЛА по курсу НБУ на дату укладення договору (1 долар США = 26,57 грн.)., та зобов`язуюся повернути йому таку ж суму грошей до 31 грудня 2018 року. У випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно змінам курсу гривні, встановленого на день повернення позики. У разі неповернення грошових коштів у повному обсязі у вищевказаний строк, зобов`язуюсь виплатити пеню в розмірі 1 % відсотки від суми боргу за кожен день прострочення».

01.11.2017 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір поруки. За п. 1.1. Договору поруки Поручитель поручився перед Кредитором за часткове виконання Боржником - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ДМУ МВС України в Дніпропетровській області від 11.08.1997 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , позикового зобов`язання, яке виникло між Боржником - ОСОБА_3 та Кредитором ОСОБА_1 па підставі розписки, виданої Боржником на користь Кредитора 24 жовтня 2017 року. За умовами п. 1.2. Договору поруки, у разі порушення Боржником обов`язку за Договором позики Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники в частці виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. За умовами п. 1.3. Договору поруки Строк поруки складає 2 роки, що починається з дня укладення договору поруки і діє до 01 листопада 2019 року. Строк поруки не змінює строку виконання основного зобов`язання - до 31 грудня 2018 року, якого зобов`язаний додержуватись і Поручитель. Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Поручитель не відповідає за відшкодування Боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором.

За умовами Договору поруки:

- п. 4.1. - у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов`язку за Договором позики, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором (солідарні боржники) в межах частки забезпеченого порукою позикового зобов`язання;

- п.п.4.1.1.- у разі невиконання Боржником зобов`язання протягом 5 (п`яти) календарних днів, починаючи з 01.01.2019 року, Кредитор вправі пред`явити вимоги про виконання зобов`язання за Договором позики до Поручителя в межах та обсязі, що визначені п. 3.1 Договору .

- п.п.4.1.2. Місцем виконання Договору є зареєстроване місце проживання Поручителя : АДРЕСА_3 .

Станом на 01.01.2019 року боржник - ОСОБА_3 зобов`язання не виконала, позичені грошові кошти не повернула, виходячи з чого Позивач 06.01.2019 року звернувся з повідомленням до Поручителя, за умовами якого вимагав виконати в повному обсязі зобов`язання за договором поруки від 01.11.2017 року та розпискою від 24.10.2017 року.

Позивач просить стягнути з поручителя, як солідарного боржника, ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики в сумі 50 000,00 грн.; стягнути з позичальниці, як солідарного боржника, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 заборгованість за договором позики в сумі 6 642 500,00 грн.; стягнути з відповідачів солідарно судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. та витрати на правову допомогу.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надіслали на адресу суду заяви в яких позовні вимоги підтримали повністю , просили їх задовольнити та провести судовий розгляд за їх відсутності.

Відповідач та її представник про день та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про отримання судових повісток, які наявні в матеріалах справи.

На адресу суду надійшли заяви за підписом ОСОБА_3 в яких вона повідомила про те, що просить проводити судовий розгляд за своєї відсутності, позовні вимоги визнала та повідомила суд про те, що частково виконала зобов`язання за договором. Разом з тим, будь-яких документів, які б підтверджували повне або часткове виконання договору на момент ухвалення рішення у справі суду надано не було. Крім того, в своїй заяві ОСОБА_3 повідомила суд про те, що у неї не має наміру заявляти клопотання про призначення почеркознавської експертизи оскільки вона визнає той факт, що вона підписувала договір позики і отримувала гроші в борг. В цій заяві ОСОБА_3 заявила про те, що вона не підтримує призначення судово-почеркознавської експертизи ( а.с.103-105, т.3).

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах цивільної справи міститься заяву про розгляд справи без його участю. Проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з врахуванням отриманих від сторін заяв ухвалив про проведення розгляду у справі за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В матеріалах справи наявна розписка від 24.10.2017 року, згідно якої ОСОБА_3 позичила у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6642500 грн., що еквівалентно 250000 доларів США по курсу НБУ на дату укладення договору ( 1 долар США = 26,57 грн.) та зобов`язалася повернути йому таку ж суму грошей до 31 грудня 2018 року. Також в розписці зазначено, що у випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно змінам курса гривні, встановленого на день повернення позики. У разі неповернення грошових коштів у повному обсязі у вищезазначений строк, остання зобов`язалася виплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Про свідчить її підпис в розписці.

01.11.2017 року між ОСОБА_2 ( далі як Поручитель), та ОСОБА_1 ( далі як Кредитор) був укладений договір поруки, згідно з п.1.1 якого, Поручитель поручився перед Кредитором за часткове виконання боржником ОСОБА_3 позикового зобов`язання, яке виникло між боржником ОСОБА_3 та Кредитором - ОСОБА_1 на підставі розписки, ви жданої боржником на користь кредитора 24.10.2017 року.

Пунктом 2.1 Договору Поруки, у разі порушення Боржником обов`язку за Договором позики, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники в частці зобов`язання, забезпеченого порукою.

Строк поруки складає два роки, що починається з дня укладення договору поруки і діє до 01.11.2019 року. Строк поруки не змінює строку виконання основного зобов`язання - до 31.12.2018 року, якого зобов`язаний додержуватись і Поручитель ( п.1.3 Договору).

Пунктами 3.1,3.2 Договору Поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 50000 грн. Поручитель не відповідає за відшкодування Боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором.

У разі невиконання Боржником зобов`язання протягом 5 (п`яти) календарних днів, починаючи з 01.01.2019 року, Кредитор вправі пред`явити вимоги про виконання зобов`язання за Договором позики до Поручителя в межах та обсязі, що визначені п. 3.1 Договору ( п.4.1.2 Договору ).

Згідно п.5.1.1 Договору Поруки, порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених містом цього Договору.

Верховний Суд України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17 зробив Правий висновок, згідно якого відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв`язку з чим, поручитель за вимогою кредитодавця повинен нести солідарну з позичальником відповідальність.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд враховує те, що відповідачем не заявлялись клопотання про витребування судом доказів в отриманні яких у нього виникли складнощі і які необхідні для повного та всебічного розгляду справи по суті або про призначення у справі експертиз.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає встановленим та документально підтвердженим те, що ОСОБА_3 порушила умови позики від 24.10.2017 року, дані умови нею не були виконані у визначеній строк, остання порушила свої договірні зобов`язання щодо належного та вчасного погашення боргу. Що стосується стягнення заборгованості за договором позики з відповідача ОСОБА_2 , то суд вважає необхідним стягнути з останнього заборгованість в розмірі 50000 грн. за порушення зобов`язання відповідно до вимог ст.553 ЦК України та п.3.1 Договору Поруки від 01.11.2017 року, оскільки він несе солідарну відповідальність з боржником ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст.88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 9605,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь позивача в розмірі 4802 грн. 50 коп. з кожного.

Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано жодного документального підтвердження щодо розміру витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 202, 207, 525, 526, 546 ч.1, 554, 553,570, 571 ч.1,ч.2,ч.3, ст.610, 625. 1047,1049 ЦК України,ст. ст. 4, 5, 10, 19, 76,81,141, 263-265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 50000 ( п`ятдесят тисяч ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 6 642 500 (шість мільйонів шістсот сорок дві тисячі п`ятсот ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802 ( чотири тисячі вісімсот дві ) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802 ( чотири тисячі вісімсот дві ) гривні 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12.04.2022 року.

Суддя Г. В. Бондаренко