ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/232/22 Справа № 195/1204/21 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до КП "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця", третя особа (без самостійних вимог) Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про стягнення збитків у вигляді недоотриманої вигоди (доходу)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця", про стягнення збитків у вигляді недоотриманої вигоди (доходу) та просить суд, стягнути з КП "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця" розмір завданих збитків у вигляді недоотриманої вигоди (доходу), в загальній сумі - 141151, 37 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до КП "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця", третя особа (без самостійних вимог) Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про стягнення збитків у вигляді недоотриманої вигоди (доходу) (а.с.111-112).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову (а.с. 97-101).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Державного акту серія IV-ДП № 047349 ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Томаківської районної державної адміністрації № 144-р від 29 березня 2002 року є власником земельної ділянки площею 1.701 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради, що зокрема підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно акту Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.04.2019 року № 206ДК/325/АП/09/01/-19 встановлено, що частково на земельних ділянка з кадастровими номерами :01:004:0311 та :01:004:0312, що перебувають у власності гр. ОСОБА_1 згідно держаного акту серія IV-ДП № 047349 розташоване кладовище м.Марганець по вул. Інтернаціональна.

Згідно додатку до рішення Марганецької міської ради від 06.11.2012 № 998-42/VI, центральне міське кладовище по вул. Інтернаціональна, з наявним майном було передано від міського комунального підприємства"Міськкомунгосп", що знаходиться у стадії ліквідації, на баланс комунального підприємства "Житлове господарство".

Відповідно додатку до рішення Марганецької міської ради від 26.01.2017 № 668/20VII міське кладовище по вул. Інтернаціональна, з наявним майном було передано з балансу міського комунального підприємства "Житлове господарство" до статутного капіталу комунального підприємства "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця "

За наявної інформації на теперішній час на підставі балансової довідки, Комунальне підприємство "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця " використовує територію кладовища, що частково розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 225482900:01:004:0311 та :01:004:0312, що перебувають у власності гр. ОСОБА_1 згідно держаного акту серія IV-ДП № 047349.

Згідно рішення Марганецької міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 79-4/VIII від 05.01.2021 року відповідачу по справі, Марганецькому міському КП "Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця " в січні 2021 року було передано на баланс центральне міське кладовище на вул. Інтренаціональна.

Відповідно до матеріалів справи, які були надані КП "ЦКП КМ" ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю 30 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Томаківської райдержадміністрації № 144-р від 29 березня 2002 р., технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 13.02.2018 року, а державна реєстрація земельної ділянки відбулась лише 14.11.2018 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог, які не знайшли своє підтвердження матеріалами справи, які були дослідженні судом, оскільки позивачем, ОСОБА_1 не доведено наявності упущеної вигоди за період з 2012 по 2019 рік, збитків та причинного зв`язку неправомірних дій відповідача, КП "ЦКП КМ", що позбавило його можливості отримати прибуток в заявленій сумі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 6 від 17.05.2011 р. Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин у п. 3.6. вказав, що у вирішенні питання про задоволення вимог щодо стягнення шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, господарським судам необхідно мати на увазі, що розмір такої шкоди визначається відповідно до розрахунку, зробленого територіальними органами інспекції Міністерства екології та природних ресурсів України або Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель Держкомзему та її територіальними підрозділами на підставі визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

У п. 3.8. постанови № 6 від 17.05.2011 р. та ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" зазначено, що згідно з п. 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 № 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування ОСОБА_4 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- протокол про адміністративне правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Актом обстеження земельних ділянок за кадастровими номерами :01:004:0311 та :01:004:0312 здійснене КП "ЦКП КМ" Центрального міського кладовища на вул. Інтернаціональна від 13.09.2021 року було встановлено, що на вказаних земельних ділянках захоронення трун з тілами померлих здійснено до видання державного акту на право приватної власності на землю та його реєстрації, що підтверджується фото таблицями до акту.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку щодо дати реєстрації земельної ділянки, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції правомірно прийнято за основу дату саме реєстрації, а не видачі державного акту.

Також колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 905/2191/15, відповідно до якого, згідно з ч. 1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1166 названого Кодексу для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Таким чином, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, який в свою чергу є неналежним відповідачем відповідно до рішення Марганецької міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 79-4/VIII від 05.01.2021 року.

Крім цього, позивачем не доведено факту самовільного зайняття земельної ділянки, відповідачем, Комунальним підприємством "Центру комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця", оскільки захоронення на земельній ділянці позивача були, що до отримання права власності ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки, а спірна земельна ділянка передана на баланс відповідача лише в січні 2021 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: