Справа № 696/878/21
№ 2/696/16/22
11 квітня 2022 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді - Шкреби В.В.,
за участі секретаря - Степанової Н.В.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстр. по АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кам`янський ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Героїв Майдану, б. 37 в м. Кам`янка Черкаської області) про визнання батьківства,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області, в якому просив суд визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши його батьком дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2013 року він та відповідач проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Враховуючи, що на час народження сина, позивач та відповідач проживали без реєстрації шлюбу, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за прізвищем матері, а батько дитини був записаний за її вказівкою, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Зазначає, що від дня народження сина ОСОБА_3 , останній повністю знаходиться на його утриманні. Позивач займається його вихованням, матеріальним забезпеченням, оскільки син ОСОБА_3 проживає з позивачем у сім`ї його батьків, а мати з 2015 року знаходиться на заробітках у Польщі. Вихованням та утриманням сина відповідач не займається. Та оскільки позивач ніколи не був проти внесення відомостей про нього до реєстру актів цивільного стану, як батька спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, то саме з вказаних обставин звернувся з позовом до суду та просить його задовольнити. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, відповідно до ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.09.2021 року. Також замість Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кам`янський ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м.Київ).
Ухвалою суду від 02.11.2021 року витребувано докази з Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ).
Ухвалою суду від 02.11.2021 року призначено по справі судово-імунологічну експертизу. На час проведення експертизи, провадження по справі зупинено.
Ухвалою суду від 11.04.2022 року провадження у справі поновлено.
Позивач та його представник ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить розгляд справи провести без його участі. Також зазначив, що проти ухвалення заочного рішеня не заперечує. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час, день та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить виклик відповідача на офіційному веб-сайті Кам`янського районного суду Черкаської області від 08.04.2022 року. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи також в судове засідання не з`явилась. Від начальника Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м.Київ) до суду надійшла заява, в якій вона повідомила суд, що представник третьої особи не зможе приймати участь у судовому засіданні, оскільки відповідно до графіку роботи відділу 11.04.2022 року є вихідний день.
Суд вважає за можливе, розгляд справи провести без участі представника третьої особи, оскільки представник третьої особи Дяченко Н.С. приймала участь у судовому засіданні 02.11.2021 року, та не заперечувала проти заволення позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вразувавши думку сторін по справі висловлено у їхніх заявах, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та докази на їх підтвердження; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2013 року по 2015 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.2014 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 39. Враховуючи, що на час народження сина ОСОБА_3 позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за прізвищем матері, а батько дитини був записаний за її вказівкою, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В Свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 39, батьком ОСОБА_3 записаний " ОСОБА_1 ", матір`ю - " ОСОБА_2 ". Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України). За змістом ст. 126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.
Згідно висновку відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-332-221 від 17.02.2022 року вірогідність підтвердження кровного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99 %. Тобто батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є практично доведеним .
Також суд бере до уваги місце проживання малолітнього. Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією виконавчого комітету Смілянської міської ради, затвердженого 12.08.2021 року начальником служби у справах дітей О.В. Шуригіною, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом зі своїм біологічним батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Відповідно до ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 6,9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд дійшов висновку про те , що позов в частині визнання батьківства підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Кам`янський ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м.Київ), внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи зі змісту наведених вище норм закону, встановлення судом батьківства є підставою для внесення змін в актовий запис про народження, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.
Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Примак В.А. укладено договір про надання правової допомоги від 27 серпня 2021 року, в якому зазначено, що вартість послуг адвоката складає 5000 грн. (а.с.13).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.
Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано : акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2021 року, в якому є опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правової допомоги по цивільній справі про визнання батьківства. Однак підтвердження належними та допустимими доказами факту оплати гонорару адвокату матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000 грн., та ввжає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті ним при подачі позову до суду суми судового збору, яка складає 908 грн.,сплаченого через ПАТ «Украгазбанк» , згідно квитанції № 58064638 від 08.09.2021 року.
На підставі ст.ст. 126,127,128 СК України, керуючись 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 137, 141, 247,259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстр. по АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кам`янський ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м.Київ) (вул. Героїв Майдану, б. 37 в м. Кам`янка Черкаської області) про визнання батьківства- задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області 26 лютого 2016 року, РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця м.Сміла Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янка Кам`янського району Черкаської області. Внести до актового запису № 39, складеного 17 квітня 2014 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни: в графі «прізвище» замість « ОСОБА_3 » записати « ОСОБА_3 », ім`я, по батькові, дату та місце народження, дату державної реєстрації народження дитини залишити без змін, відомості про батька в графі «прізвище» замість « ОСОБА_3 » записати « ОСОБА_3 », ім`я та по батькові залишити без змін, відомості в графі «мати» залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстр. по АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 4 квітня 2001 року, РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (прож. по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області 26 лютого 2016 року, РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати, а саме суму судового збору, яка складає 908 грн., сплаченого через ПАТ «Украгазбанк» , згідно квитанції № 58064638 від 08.09.2021 року . В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба