Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2022 Справа №607/21823/21

11 квітня 2022 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Скали В.І.

- сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог позивач вказала, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та вона. Відтак, кожному з них належить по 1/4 частині спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі на належний їй житловий будинок за АДРЕСА_1 . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після її смерті шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса від 04 березня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі на належний йому житловий будинок за АДРЕСА_1 . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса від 19 жовтня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Крім цього, вказала, що її брату ОСОБА_2 належить ј частини спірного будинковолодіння, однак останній протягом 29 років не проживає у спірному будинку та 09 травня 1992 року був знятий з реєстрації за даною адресою. З 31 травня 1994 року по даний час її брат зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 . З того часу вона протягом 27 років безперервно та відкрито володіє належною братові часткою. За період проживання в будинку нею разом з чоловіком ОСОБА_5 покращено умови проживання та побуту, здійснено добудову гаража, вбиральні, господарської будівлі та огорожі. Відтак, вважає, що набула на неї право власності за набувальною давністю.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяви про розгляд справи без його участі, не заперечив проти позову. Відповідач ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні 02 лютого 2022 року та не заперечив проти задоволення позову.

Представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову.

Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої зазначено « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 лютого 1972 року.

27 квітня 1991 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 квітня 1991 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

Зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 листопада 1990 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР та реєстраційного посвідчення на документів про право особистої власності від 16 листопада 1990 року вбачається, що житловий будинок за АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_4 .

Як слідує з довідок за №705 від 04 листопада 2019 року та за №7 від 13 лютого 2020 року, виданих Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 числиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_8 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_2 .

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_8 дружина, ОСОБА_2 син, ОСОБА_9 дочка.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 належало по 1/4 частині спірного житлового будинку.

З довідки за №633 від 17 листопада 2021 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_2 був знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 , оскільки вибув в господарство за №158 09 травня 1992 року.

Як слідує з довідки за №3608 від 17 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради, ОСОБА_2 з 31 травня 1994 року по даний час зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформаційної довідки за №703 від 08 червня 2021 року, виданої Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 зареєстрований за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок.

З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №1645 від 12 грудня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що по обліку бюро будинковолодіння за АДРЕСА_1 рахується за: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дозвільні документи на будівництво житлової прибудови з підвалом під літерою «А1», прибудови під літерою «а», загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м., гаража під літерою «Г», вбиральні під літерою «Д», господарської будівлі під літерою «Е» замовником не надані. Раніше будинковолодіння рахувалось по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 09 серпня 2013 року секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брикайло С.Р., зареєстрований в реєстрі за №85, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02 травня 2019 року, виданим Виконавчим комітетом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №06.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на 1/4 частину спірного будинковолодіння.

12 серпня 2019 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №292/2019 після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

15 жовтня 2019 року чоловік спадкодавця ОСОБА_4 подав державному нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Як вбачається з довідки за №489 від 12 серпня 2019 року, виданої Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_4 чоловік, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_5 зять, ОСОБА_10 внук.

Інші спадкоємці до нотконтори не зверталися.

Таким чином, з матеріалів спадкової справи №292/2019 встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останньої.

04 березня 2020 року ОСОБА_1 подала державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 04 березня 2020 року за №472/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 09 серпня 2013 року секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №84, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2021 року, виданим Виконавчим комітетом Великоберезовицької Селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №38.

Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на 1/4 частину спірного будинковолодіння.

04 червня 2021 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №253/2021 після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

Як вбачається з довідки за №205 від 11 травня 2021 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_5 зять, ОСОБА_10 внук.

Інші спадкоємці до нотконтори не зверталися.

Таким чином, з матеріалів спадкової справи №253/2021 встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього.

Крім цього, ОСОБА_1 частково оформила спадкові права після смерті ОСОБА_4 отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_4 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 19 жовтня 2021 року за №2234/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння значиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_8 дружина, ОСОБА_11 дочка, ОСОБА_2 .

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, кожному члену ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 належало по 1/4 його частині.

Після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належні кожному 1/4 частини спірного житлового будинку. Спадщину після смерті останніх прийняла позивач, шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_4 успадкувала належні кожному з них 1/4 частини спірного будинковолодіння, що загалом становить Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, на підставі наявних у справі документів судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 містить самочинні добудови, а саме: житлову прибудову з підвалом під літерою «А1», прибудову під літерою «а», загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м., гараж під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», господарську будівлю під літерою «Е», що підтверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна за №1645 від 12 грудня 2019 року, виданою Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов в частині визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, а саме: житлового будинку під літерою «А», сходів під літерою «сх», хліва під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В», підвалу під літерою «Пд (В)», тамбура під літерою «в», без включення самочинно побудованих споруд - житлової прибудови під літерою «А1» з підвалом під літерою «Пд (А1)», прибудови під літерою «а», гаража під літерою «Г», вбиральні під літерою «Д», господарської будівлі під літерою «Е».

Суд не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на цілий житловий будинок, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким як членам колгоспного двору належало по ј частині спірного будинковолодіння, а тому спадщина після смерті останніх відкрилась лише на належні їм частки.

Щодо доводів позивача про визнання за нею права власності на належну її братові ОСОБА_2 ј частку спірного будинковолодіння слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18.

Таким чином, судом встановлено, що позивач набула право користування ј частиною спірного будинколодіння, яка належить її братові ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору, вказане право ніким не оспроюється.

Крім цього, судом не встановлено добросовісності користування позивачем ј часткою спірного будинковолодіння, оскільки остання знала про те, що вона володіє чужим майном та про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, а саме: житлового будинку під літерою «А», сходів під літерою «сх», хліва під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В», підвалу під літерою «Пд (В)», тамбура під літерою «в», без включення самочинно побудованих споруд - житлової прибудови під літерою «А1» з підвалом під літерою «Пд (А1)», прибудови під літерою «а», гаража під літерою «Г», вбиральні під літерою «Д», господарської будівлі під літерою «Е».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, вул. Степана Бандери, 26, смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, .

Третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль, .

Повне рішення складено 11 квітня 2022 року.

Головуюча І.М. Черніцька