ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/11394/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Катеринчук Юлія Василівна, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2021 року (головуючий у І-й інстанції Смотрицький В.Г.),-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його батьки розлучились у 1999 році. Його батько ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності йому - 1/3 частка та ОСОБА_3 - 2/3 частки.

На даний час він постійно проживає в м. Кривий Ріг, хоча до 2016 року він був зареєстрований з батьком у спірній квартирі. 22.04.2016 року він знявся з реєстрації у квартирі з метою оформлення субсидії.

У нього з батьком були добрі та довірливі стосунки, він постійно підтримував з ним зв`язок та приїжджав до нього двічі на рік. На його проханням сусіди та його друзі постійно навідували батька.

До 2017 року стан здоров`я його батька був задовільний, а з 2017 року він захворів на онкологічне захворювання, однак самостійно отримував лікування й сам себе обслуговував, ходив на базар, готував їжу, прав речі, їздив на дачу, водив автомобіль.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/236/22

На травневі свята в 2019 року, під час його перебування у батька, в гості прийшла відповідач ОСОБА_2 . Батько розповів йому, що це знайома, на питання про серйозність намірів на спільне життя відповів заперечливо.

У вересні 2019 року батько повідомив, що його стан погіршується, тому він попросив друзів лікарів, які живуть неподалік, щоб вони частіше до нього приходили, що вони і робили, навідуючи батька по черзі, майже кожного дня.

На початку жовтня 2019 року батько перестав відповідати на його дзвінки, йому передзвонила відповідач та сказала, що батько вже не встає і не розмовляє.

Як вбачається із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1919 Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру від 02.08.2019 року, згідно з морфологічного висновку №1267-68 з 29.01.2019 року у батька встановлено діагноз: Ca (ацинарна аденокарцинома)-злоякісне новоутворення простати, IV стадія, метастази в кістки скелету, анемія, стан після гормонотерапії та бісфосфанатів. Проведене дослідження за допомогою комп`ютерного томографа 07.02.2019 року також вказує на злоякісне утворення.

Аналогічний діагноз та інформація зазначені у висновку Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру від 02.10.2019 року, згідно з яким ОСОБА_3 відвідав поліклініку Чернівецького обласного онкоцентру 02.10.2019 року, йому встановлено вищезазначений діагноз і больовий синдром, рекомендовано: амбулаторне лікування за місцем проживання, районному онкологу вирішити питання про призначення наркотичних знеболюючих.

Тобто, з початку 2019 року його батько хворіє на прогресуюче, підтверджене медичними документами, онкологічне захворювання, IV стадії з метастазами у кістки скелету, клінічна група IV.

З 21.02.2019 року у батька спостерігався виражений больовий синдром, у зв`язку з чим відповідач подала заяву до директора КНП «Міська поліклініка №2» про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів і виконання призначень, та батьку призначено наркотичний препарат трамадол. В медичній інструкції до вказаного лікарського засобу зазначено, що трамадол - це центрально-активний опіоїдний анальгетик, має змішаний механізм дії, застосовується для лікування помірного та сильного болю. Найчастішими побічними реакціями є порушення сну, делірій, тривожність, сплутаність свідомості, нічні кошмари, галюцинації. Побічні реакції з боку психіки після застосування трамадолу можуть відрізнятися за характером та інтенсивністю. До таких реакцій належать: зміна настрою (зазвичай ейфорія, іноді - дисфорія), зміна активності (зазвичай зниження, іноді - підвищення), зміна когнітивних функцій і сприйняття (наприклад, процес прийняття рішення, розлади сприйняття). Тривале застосування трамадолу може призвести до виникнення залежності.

Вказував, що 15.10.2019 року він приїхав у м. Чернівці та застав батька у важкому стані: він був не здатний підвестись з ліжка та не міг розмовляти, за ним доглядав його двоюрідний брат.

Згодом у квартиру прийшла відповідачка і повідомила йому, що 11.09.2019 року вона зареєструвала шлюб з його батьком та після його смерті буде претендувати на частину належного йому майна.

Зазначав, що батько не міг дати вільну згоду на укладення шлюбу, оскільки хворів на онкологічне захворювання з 2017 року, а з січня 2019 року в нього діагностовано IV стадію, з вираженим больовим синдромом, призначався знеболювальний наркотичний препарат трамадол. Волевиявлення батька не могло бути вільним внаслідок введення його в оману відповідачем, щодо дійсності її намірів створити саме сім`ю та мати сімейні права і обов`язки, про що свідчить роздільне проживання відповідача та його батька.

Вважав, що відповідач скористалась важким станом здоров`я батька та уклала з ним фіктивний шлюб з метою успадкування після його смерті частини належного йому майна. Більше того, саме у вересні батько по телефону почав скаржитись, що йому стає гірше. Тому погіршення стану здоров`я батька також безперечно впливало на здатність прийняття ним усвідомлених та адекватних рішень, зокрема на виявлення вільної згоди на укладення шлюбу.

Відповідачка не мала реального наміру створення сім`ї з його батьком та набувати прав та обов`язків подружжя, тому вказаний шлюб є фіктивним.

На час його перебування у батька, в травні та в жовтні 2019 року, особистих речей та одягу відповідача у квартирі не було і не має. Сусіди повідомили, що відповідачка останні півроку заходить до батька, але спільно з ним не проживає.

Відповідач не планувала створювати сім`ю з його важкохворим батьком, а мала на меті лише корисливий мотив успадкувати частину його квартири. В зв`язку з невиліковною онкологічною хворобою батька, очевидним є те, що була відсутня свідома вільна згода його батька на реєстрацію шлюбу, а волевиявлення внаслідок введення в оману не було вільним.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати недійсним шлюб, укладений 11.09.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Катеринчук Ю. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2021 року незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання позивача, який був допитаний судом як свідок про те, що хоч він і проживав достатньо далеко, проте постійно підтримував з батьком зв`язок, на його прохання друзі та сусіди відвідували батька та повідомляли йому про зміни в стані здоров`я та необхідні потреби.

Підстав приховувати намір укладення шлюбу у батька не було, оскільки у них були добрі і довірливі стосунки, що було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції взято до уваги виключно показання свідків сторони відповідача, хоча вони постійно і поряд з покійним не проживали та у своїх поясненнях ведення спільного побуту та спільного господарства не підтверджували.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про спільний побут та сімейний бюджет не відповідає обставинам справи. Долучені відповідачкою фото про спільне перебування з батьком на відпочинку є підтвердженням спільного проведення вільного часу, але не є підтвердженням шлюбних відносин, ведення спільного господарства та поєднання спільним побутом.

Зокрема відповідач у своїх поясненнях вказувала про відкладення батьком позивача коштів на поховання, що спростовує висновки суду про те, що відповідачка оплачувала поминальний обід та здійснювала поховання. До хвороби, крім пенсійних виплат, батько позивача постійно підробляв, здавав студентам у найм кімнату, а також позивач особисто залишав батьку кошти, коли його відвідував.

Долучені до матеріалів справи копії квитанцій не є підтвердженням того, що відповідачка купувала медичні препарати саме ОСОБА_3 , оскільки вони не містять назв медикаментів, а деякі ліки взагалі не співпадають з призначеними у медичній карті.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок первинної посмертної експертизи №046 від 03 червня 2020 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б суперечили вказаному висновку, а призначення повторної експертизи було безпідставним та незаконним.

Вказує на те, що ним подано до суду письмове обґрунтування позовних вимог, із зазначенням ще однієї підстави визнання шлюбу недійсним, в строк передбачений процесуальним законом, а відхилення її судом першої інстанції є обмеженням позивача в доступі до правосуддя гарантованого національним та Європейським законодавством.

Подання неналежного документу при укладення шлюбу, що оспорюється, свідчить про явні порушення пам`яті у покійного, неможливість усвідомлено укласти шлюб та відсутність близьких стосунків з відповідачкою, що має істотне значення для вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , від імені якої діє адвокат Загарія О.Д., вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, викладені в ній доводи не відповідають реальним обставинам по справі, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Посилається на те, що апелянтом не спростовано належними та допустимими доказами встановленої судом першої інстанції обставини про реальні сімейні відносини між нею та батьком апелянта. Зазначає, що саме пасивна і зневажлива поведінка позивача, як сина, до свого батька призвела до того, що останній потребував опіки, спілкування і догляду від іншої людини - відповідачки, з якою він в подальшому бажав створити сім`ю і свідомо уклав шлюб з нею, склав на неї заповіт, в якому заповів частину належної квартири саме їй.

Вказує, що в матеріалах справи єдиним належним доказом, який би міг надати відповідь щодо психічного стану ОСОБА_3 в момент укладення шлюбу є висновок повторної експертизи, одна, він чітко й об`єктивно вказує, що такий стан визначити неможливо. Доводів, що такий висновок є недостатньо обґрунтований чи суперечить іншим матеріалам справи позивачем до суду не надано. Заявлені позовні вимоги є недоведеними, а підстави для визнання шлюбу недійсним відсутні.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності підстав для визнання шлюбу, укладеного 11.09.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним. Судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу, розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності у ОСОБА_3 тяжкої хвороби не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення на укладення шлюбу, та не спростовує презумпцію його психічного стану.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За приписами ч. 2 ст. 3, ст. 55 Сімейного кодексу України (надалі-СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

У статті 28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими.

Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.12).

11.09.2019 року відповідач ОСОБА_2 та батько позивача - ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис №1720, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.46).

З повідомлення Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.01.2020 року та з копії заяви про державну реєстрацію шлюбу від 07.08.2019 року встановлено, що реєстрація шлюбу проведена в приміщенні Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (т.1 а.с.99, 100).

Заява про державну реєстрацію шлюбу від 07.08.2019 року подана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та прийнята спеціалістом Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.53).

Позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , зокрема позивачу - 1/3 частка квартири, ОСОБА_3 - 2/3 частки квартири, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки КЖРЕП №5, в спірній квартирі був зареєстрований ОСОБА_3 (т.1 а.с.14).

Згідно з повідомленням МКП «Спецкомбінат» та довідки №1 від 25.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 здійснювала поховання ОСОБА_3 та оплачувала поминальний обід в кафе «Ритуал». (т.1 а.с.54, 55).

Відповідно до ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним, суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.07.2021 року у справі №295/472/18.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність між його батьком та відповідачкою спільного побуту та сімейного бюджету, оскільки наявні в матеріалах справи докази - спільні фотографії та пояснення свідків не свідчать про шлюбні відносини між ними, так як вони не вели спільний побут, проживали окремо, у квартирі батька не було особистих речей відповідачки.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі, показам свідків та поясненню ОСОБА_2 про те, що вона з ОСОБА_3 були знайомі задовго до шлюбу, з лютого 2018 року почали тісно спілкуватися та разом відвідувати друзів, у них склалися фактичні шлюбні відносини. Такі обставини підтверджені поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції, спільними фотознімками. В період хвороби ОСОБА_3 саме відповідачка здійснювала за ним догляд, купувала ліки і після його смерті організовувала поховання та оплачувала поминальний обід, що підтверджується повідомленням МКП «Спецкомбінат» та довідки №1 від 25.11.2019 року.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що дружина, яка пережила свого чоловіка, може надати дійсну оцінку стосункам, які існували між нею та чоловіком.

Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги, що даний шлюб є фіктивний, оскільки маючи добрі та довірительні стосунки з батьком, у останнього не було підстав приховувати намір укладення шлюбу, оскільки таке не повідомлення батьком свого сина, не свідчить про фіктивність укладеного шлюбу без наміру створити сім`ю, так як це було особисте життя особи і його бажання, і не повідомлення даного факту позивачу не може ставити під сумнів законність укладеного шлюбу.

Втім фактично, звернення до суду з даним позовом свідчить про втручання в особисте життя, в той час коли у відповідності до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої твердження про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

При цьому Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2018 року у справі N 750/6471/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі N 591/1860/16-ц вказав, що самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності.

Інші обґрунтування апеляційної скарги щодо фіктивності укладеного шлюбу не приймаються судом апеляційної інстанції як належні доводи, на підставі яких можна дійти висновку про фіктивність укладеного шлюбу, та які не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Апелянтом не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

На спростування доводів апеляційної скарги, що шлюб зареєстрований без вільної згоди чоловіка, оскільки на час реєстрації шлюбу, його батько не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати колегія суддів зазначає наступне.

Тлумачення норм Сімейного Кодексу України свідчить, що: СК закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41);добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямого вказівки закону (частина третя статті 39 СК України);

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1919 Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру від 02.08.2019 року, у ОСОБА_3 встановлено діагноз: Ca (ацинарна аденокарцинома)-злоякісне новоутворення простати, IV стадія, метастази в кістки скелету, анемія, стан після гормонотерапії та бісфосфанатів (т.1 а.с.18).

Згідно із заключенням Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру від 02.10.2019 року, ОСОБА_3 відвідав поліклініку Чернівецького обласного онкоцентру 02.10.2019 року, йому встановлено вищезазначений діагноз і больовий синдром, рекомендовано: амбулаторне лікування за місцем проживання, районкологу вирішити питання про призначення наркотичних знеболюючих (т.1 а.с.16).

21.02.2019 року відповідач подала заяву до директора КНП «Міська поліклініка №2» про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів і виконання призначень. Відповідно до листа призначень, ОСОБА_3 призначено препарат наркотичного засобу трамадол (т.1 а.с.20, 21).

Зазначене підтверджується повідомленням КНП «Міська поліклініка №2», згідно з яким ОСОБА_3 рекомендовано прийом трамадолу на ніч та виписано рецепт №218680 форми №3 на придбання лікарського засобу в аптечній мережі (т.1 а.с.57).

Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №046 від 30.06.2020 року, проведеного КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи», в момент реєстрації шлюбу 11.09.2019 року ОСОБА_3 страждав психічним захворюванням у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного (інтоксикаційного та гіпоксичного) ґенезу. За своїм психічним станом в момент реєстрації шлюбу 11.09.2019 року, ОСОБА_3 не міг надати вільну згоду на укладення шлюбу та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» наявне у ОСОБА_3 психічне захворювання відноситься до категорії тяжких психічних розладів. По даним представленої медичної документації підтверджується призначення ОСОБА_3 ряду знеболюючих препаратів та прийом деяких з них, що опосередковано свідчить про його незадовільний загальний, в тому числі і психічний стан здоров`я. Наявність загального онкологічного захворювання та больового синдрому різного ступеню вираженості здійснювало негативний вплив на психічний стан ОСОБА_3 . Відсутність та наявність лікування знеболюючими препаратами не покращувало психічний стан ОСОБА_3 (т.1 а.с.143-161)

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №21/К від 26.10.2021 року, проведеного КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», враховуючи малоінформативність медичних записів щодо оцінки психічного стану ОСОБА_3 , протиречивість показів свідків, визначити психічний стан ОСОБА_3 у період укладання шлюбу 11.09.2019 року та зробити експертні висновки не надається можливим.

В мотивувальній частині зазначеного висновку вказано, що в медичній документації відсутні записи щодо оцінки психічного стану ОСОБА_3 . Покази свідків різняться щодо описів психічного стану та поведінки ОСОБА_3 у період близький до укладення шлюбу. У наданих та проаналізованих матеріалах відсутні дані для верифікації (експертної оцінки) психічного стану та надання експертних висновків (т.2 а.с.63-72).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що вказаний висновок є повним, чітким та конкретним, сумнівів у правильності висновку експертів не встановлено, так як експерти дослідили усі надані матеріали, а позивач ОСОБА_1 не довів, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чи істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги висновок судово-психіатричного експерта №21/К від 26.10.2021 року, та не надано належної оцінки первинному висновку експертизи, яка була проведена на підставі наявних документів та свідчить про те, що ОСОБА_3 не міг надавати вільну згоду на укладення шлюбу так як не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як вбачається із висновку первинної експертизи №046 від 30.06.2020 року в момент реєстрації шлюбу 11.09.2019 року (актовий запис №1720) ОСОБА_3 страждав психічним захворюванням у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного (інтоксикаційного та гіпоксичного) генезу.

Такі висновки, відповідно до «Міжнародної класифікації хвороб 10-г перегляду» має спеціальний шифр F07.8 є непідтвердженим, оскільки у медичні документації відсутні записи про психічні розлади, а вказаний шифр має іншу назву - «Інші органічні розлади особистості і поведінки внаслідок захворювання, травм і дисфункції головного мозку».

Таким чином, факт необґрунтованості висновку первинної експертизи, його суперечність іншим матеріалам справи, в першу чергу - медичні документації, є встановленим та доведеним, а тому судом першої інстанції правомірно не прийнятий як достовірний доказ не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій під час реєстрації шлюбу.

Для визнання недійсності шлюбу з підстав ч.1 ст.40 СК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його реєстрації розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із медичної документації та пояснень свідків, ОСОБА_3 ніколи не страждав будь-якими психічними захворюваннями чи розладами, жодного медичного документу, який би свідчив про незадовільний психічний стан здоров`я померлого ОСОБА_3 на дату укладення шлюбу, що могло б вплинути на розуміння ним дій та керувати ними, матеріали справи не містять. Висновком повторної експертизи не підтверджено доводів та висновків первинної експертизи, а чітко та об`єктивно зазначено, що визначити психічний стан ОСОБА_3 на момент укладення шлюбу не представилось можливим, оскільки у медичні документації взагалі відсутні записи щодо оцінки психічного стану померлого.

Доказів, що такий висновок є недостатньо обґрунтований чи суперечить іншим матеріалам справи апелянтом не доведено.

Таким чином, неможливість визначення психічного стану ОСОБА_3 без відповідних додаткових відомостей та документів, які в матеріалах справи відсутні, свідчить про суперечливість ставлення експертів до можливості надання категоричного висновку про нездатність ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності у ОСОБА_3 тяжкої хвороби не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення на укладення шлюбу, та не спростовує презумпцію його психічного стану.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме щодо відхилення істотної підстави позову заявленої ним в письмових поясненнях, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обґрунтування позовних вимог, викладених в письмових поясненнях ОСОБА_1 не є підставою позову, тому правомірно не надавав оцінку вказаним обставинам, оскільки такі пояснення не можуть вважатися заявою про уточнення позовних вимог чи позовною заявою поданою в новій редакції.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги як безпідставні та необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом не приймаються до уваги.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Катеринчук Юлія Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2021 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту постанови 12 квітня 2022 року

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк