ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/734/17Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/421/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Міщій О. Я., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/734/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, постановлену суддею Губіш О.А.,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, та судом постановлено: "шлюб, зареєстрований 05 червня 2012 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Стрілковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 2 розірвати". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

02 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Устінського А.В., звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. В обгрунтування вимог посилалась на те, що при ухваленні рішення суд не визначив місце проживання неповнолітнього сина сторін разом з нею, хоча позивач у поданій до суду позовній заяві вказав, що дитина проживає з матір`ю. Вважає, що з огляду на судову практику, відсутністю спору між сторонами даного приводу, суд у даному випадку був зобов`язаний вирішити таке питання. На підставі вищенаведеного просила постановити додаткове рішення, яким залишити неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати з матір`ю.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права просить її скасувати, та прийняти постанову, якою задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що під час розгляду її заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що їй не було відомо про розгляд справи про розірвання шлюбу , оскільки вона перебувала за кордоном. Суд з урахуванням пояснень позивача та документів, які містяться в матеріалах справи встановив, що син ОСОБА_4 проживає з матір`ю, однак постановляючи рішення 27.07.2017 року, не вирішив питання про залишення дитини з матір`ю.

Зазначає, що позивач ОСОБА_2 , будучи із сім`єю в Італії, покинув її поїхавши в Україну та створив іншу сім`ю, не цікавиться життям сина. Тому дитина перебуває в заручниках від волі батька, оскільки майже пів року вона просила колишнього чоловіка надати нотаріальну згоду на виготовлення дитині закордонного паспорта в консульській установі України, на що отримала його відмову. В умовах воєнного стану, дитина взагалі не зможе отримати будь-яку консульську послугу, як через відсутність можливості зробити відповідну нотаріальну згоду та відсутність можливості таку згоду кореспонденцією доставити в Італію, так і через небажання колишнього чоловіка її надавати.

Вказує на те, що формальний підхід суду першої інстанції щодо трактування ст. 220 ЦПК України (в редакції чинній на мент прийняття судом першої інстанції рішення від 27.07.2017 року) та ст. 270 ЦПК (в діючій редакції) є невиправданим. Судове рішення про розірвання шлюбу фіксує факт припинення шлюбних відносин та необмежене певним строком його виконання, оскільки виконується на постійній основі: подається у різного роду інстанції, для отримання різного роду послуг як документ який фіксує факт розірвання шлюбу.

Правом на надання відзиву позивач по справі не скористались.

У судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи не з`явились, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить проводити розгляд справи у її відсутності, позивач ОСОБА_2 заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи наведене, на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України , колегія суддів вважає проводити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні судом рішення від 27 липня 2017 року вирішено усі позовні вимоги, вирішено питання судових витрат, рішення суду містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову та рішення звернуто до виконання 14.08.2017 року.

Колегія суддів вважає такий висновок суду обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України ( в редакції чинній на момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов`язковою. На додаткове рішенняможе бутиподано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Згідно ст.270 ЦПК України ( в редакції, що діє на день звернення ОСОБА_1 з заявою про ухвалення додаткового рішення) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п.20 роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК 2004 року (ст.270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що ухвалення додаткового рішення можливе судом за умови невирішення певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Із заочного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2017 року вбачається, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб, зареєстрований 05 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн., при цьому вирішено заявлені позивачем позовні вимоги, вирішено питання судових витрат, рішення звернуто до виконання 14.08.2017 року, тому суд першої інстанції вірно зазначив, що підстави для ухвалення додаткового рішення, передбачені ст.270 ЦПК України відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час постановлення 27 липня 2017 року рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції не вирішив питання про залишення дитини з матір`ю не заслуговують на увагу та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Як вбачається із копії позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позивач просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , вимоги про визначення місця проживання дитини він не заявляв.

Таким чином, з урахуванням вимог, заявлених в позовній заяві, суд першої інстанції постановив рішення про розірвання шлюбу з дотриманням вимог процесуального права .

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

За таких обставин, порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено, доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає .

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Головуючий: Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Міщій О.Я.