ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/899/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" лютого 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л

за участю секретаря судових засідань: Яценка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання

Вимоги позову обґрунтовані тим, що згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.02.2018 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 083 591,00 грн.

На даний час вказане рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.02.2018 не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача, та з огляду на те, що ОСОБА_2 порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконала рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.02.2018, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Оскільки прострочена сума становить 1 083 591,00 доларів США, то у період з 23.02.2018 по 19.08.2021 за весь час прострочення втрати від інфляції складають 267 322,80 та 3% річних - 113 376,00 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2021 відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Представник третьої особи подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2013 ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала в борг 21 082 доларів США, які зобов`язалась повернути до 26.11.2014. Згідно розписки від 30.05.2013 ОСОБА_2 отримала від нього в борг 46 330 грн. на строк до 30.11.2014. Оскільки відповідач зобов`язання за договорами позики не виконувала, станом на 18.10.2017 виникла заборгованість: за розпискою про отримання позики в доларах США - борг 21 082 доларів США; три проценти річних 1 760 доларів США, що еквівалентно 46 869.00 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 по 18.10.2017 в сумі 13 416 доларів США, що еквівалентно 357 270.00 грн., за розпискою про отримання позики в гривні - борг 46 330 грн.; три проценти річних 3 854.00 грн.; втрати від інфляції 38 370 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 по 18.10.2017 в сумі 29 484 грн..

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.02.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в сумі 1 083 591,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві позивач зазначає, що на даний час рішення суду не виконано та пред`явлено його до виконання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не скористалась процесуальним правом подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача, та з огляду на те, що ОСОБА_2 порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконала рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.02.2018, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.»

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631 цс 15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018).

У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість у сумі 1 083 591,00 грн.

Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, що становить 1 083 591,00 грн., інфляційні втрати становлять 267 322,80 грн. та 3% річних за час прострочення складають 113376,00 грн., за період з 23.02.2018 по 19.08.2021, становить 1273 дні.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. Крм того, з відповідача на користь держави підлягають до стягнення витрати на судовий збір, від яких було звільнено позивача, у сумі 3806,99 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 543, 625 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 49, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за невиконання рішення суду у вигляді інфляційних втрат у сумі 267 322,80 грн. та 3% річних у сумі 113 376,00 грн., а також судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 3806,99 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.Л. Котвицький