Справа № 463/2363/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2349/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника управління комунальної

власності департаменту економічної політики

Львівської міської ради - Малець Р.М., представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року у справі за позовом управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, виселення із нежитлових приміщень та зустрічним позовом ОСОБА_1 до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про зміну нікчемного пункту договору,

в с т а н о в и в:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року позов управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради заборгованість за договором оренди Л-9932-15 від 22.12.2015 року в розмірі 64777 грн. 16 коп. та неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю в розмірі 27263 грн. 06 коп., а всього - 92040 грн. 22 коп.

Виселено ОСОБА_1 із нежитлових приміщень, загальною площею 27,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про зміну з моменту укладення п.5.1 договору оренди нерухомого майна №Л-9932-15 від 22.12.2015 року відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що належної заяви з повідомленням про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору від позивача на його (апелянта) адресу не надходило, а тому судом безпідставно було враховано лист позивача від 14.01.2019 року №2302-вих-162, як повідомлення про припинення договору оренди, оскільки воно не відповідає встановленим вимогам, а саме: у листі відсутня пряма вказівка на волевиявлення орендодавця про припинення договірних відносин.

Зазначає, що рішення про припинення договору оренди було прийняте орендодавцем лише 04.03.2019 року, а тому договір оренди не був припинений у зв`язку із закінченням строку, як стверджує позивач.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його зустрічного позову про зміну з моменту укладення договору оренди пункту 5.1 цього договору, не взявши до уваги положення самого договору та не врахувавши норму статті 179 ГК України.

За позицією апелянта, висновок суду про вільне волевиявлення, свободу договору, право сторін вільно вирішувати питання укладення договору, вибору контрагентів та погодження умов договору не грунтується на нормах чинного законодавства та обставинах справи, оскільки орендоване ним (апелянтом) приміщення перебуває в комунальній власності, а тому висновок про вільний вибір контрагента, яким є Львівська міська рада, вважає безпідставним, як і висновок про вільне погодження умов договору оренди, який укладений на підставі Типового договору.

04.02.2022 року управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Зазначає, що договір оренди припинив свою дію 31.12.2018 року та його автоматична пролонгація не відбулась, а звернення ОСОБА_1 із будь-якими заявами до або після закінчення строку дії договору не скасовує цього факту і таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 25 січня 2018 року у справі №461/8742/15-ц.

Звертає увагу, що при визначенні розміру ставки орендної плати за користування майном комунальної власності м. Львова управління комунальної власності керувалось додатком 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897, до якої було внесено зміни ухвалою Львівської міської ради від 27.06.2013 року №2472 щодо встановлення орендних ставок за використання нерухомого майна, яка була предметом оскарження за адміністративним позовом ОСОБА_1 , у задоволенні якого відмовлено постановою Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року та постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року (справа №461/5666/17).

Зазначає, що відповідно до довідки про заборгованість №4-2302-2066 від 02.09.2019 року, яка є в матеріалах справи, станом на 20.08.2019 року відповідач має заборгованість за користування приміщенням у розмірі 92040 грн. 22 коп., що складається з орендної плати за період з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року, коли договір ще діяв, та неустойки в розмірі подвійної плати за користування приміщенням з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року.

Наголошує, що при укладенні договору оренди сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а розмір орендної ставки встановлювався на основі вказаної вище Методики розрахунку орендної плати за користування майном комунальної власності м. Львова, тому вимога про зміну пункту 5.1 (щодо зміни розміру орендної плати) даного договору не підлягала до задоволення.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені і клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2015 року між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-9932-15, згідно з яким орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 27,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням приміщень - для господарських потреб.

Договір укладено на термін з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року.

У відповідності до положень Розділу 9 вказаного договору, повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору. Об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 15 днів з часу закінчення строку дії договору на підставі акту здачі-приймання.

Пунктом 4.7 договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Таке ж положення закріплене частиною другою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якою, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, з дотриманням умов договору та вимог закону, протягом місяця після закінчення терміну дії договору оренди, своїм листом №2302-вих-162 від 14.01.2019 року, адресованим орендарю ОСОБА_1 , повідомило про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, а отже, підстав для висновку про продовження укладеного між сторонами договору оренди немає.

Відповідно до довідки №4-2302-2066 від 02.09.2019 року, станом на 20.08.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 92040 грн. 22 коп., що складається з орендної плати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, та неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК).

Згідно з умовами договору (п.5.6 договору оренди), орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця.

Відповідно до п.5.1 договору оренди, розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897 (із змінами і доповненнями), і складає: (129000*0,12)/12*1,02= 1315 грн. без ПДВ за перший місяць оренди.

Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік) (п.5.2).

Пунктом 5.5 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається лише за згодою сторін або за рішенням суду.

У пункті 5.8 договору зазначено, що несплата орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Судом встановлено, що при визначенні розміру ставки орендної плати за користування майном комунальної власності м. Львова Управління комунальної власності керувалось додатком 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.2.1 договору оренди №Л-9932-15 від 22.12.2015 року, об`єкт оренди використовується для господарських потреб.

При розрахунку орендної плати Управління комунальної власності застосовувало орендну ставку у розмірі 12%, як до об`єкта оренди за цільовим призначенням: «Інше використання нерухомого майна».

Такий розмір ставки орендної плати відповідає умовам цільового призначення, оскільки ставка у розмірі 2% застосовується до приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею, менш як 50 кв.м.

Відповідно до договору оренди, загальна площа орендованого приміщення складає 27,2 кв.м., але орендар ОСОБА_1 на час укладення договору оренди №Л-9932-15 від 22.12.2015 року перестав бути мешканцем будинку по АДРЕСА_1 , чого й сам не заперечує.

Окрім того, постановою Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і нечинним з моменту прийняття п.1 ухвали Львівської міської ради від 27.06.2013 року №2472 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897» в частині дискримінаційного пункту 78 додатку 2 «Орендні ставки за використання нерухомого комунального майна» відмовлено (справа №461/5666/17).

Апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що оскільки 13.10.2015 року ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з 15.12.2015 року його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , то при укладенні договору оренди нерухомого майна №Л-9932-15 від 22.12.2015 року розмір орендної плати правильно визначено за орендною ставкою 12%, згідно з виставленими рахунками, у розмірі 1315 грн. 80 коп., без ПДВ за перший місяць оренди з врахуванням індексу інфляції.

Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради роз`яснено ОСОБА_1 , що встановлення орендної ставки з коефіцієнтом 12% здійснено відповідно до п.95 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897 (із змінами та доповненнями), оскільки позивач не є мешканцем будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний адміністративний суд визнав правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувану ухвалу Львівської міської ради від 27 червня 2013 року №2472 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 07 червня 2007 року №3897» в частині п.78 додатку 2 «Орендні ставки за використання нерухомого комунального майна» прийнято на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, жодних дискримінаційних ознак у відношенні до ОСОБА_1 така не містить.

Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 статті визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Укладаючи договір оренди №Л-9932-15 від 22.12.2015 року, відповідач погодився з істотними умовами договору, в тому числі із розміром орендної плати, який визначений у п.5.1 договору, добровільно, на власний розсуд, уклав цей договір, хоча мав повне право відмовитися від продовження дії договору оренди після зміни розміру орендної плати.

Враховуючи, що положення пункту 5.1 договору оренди відповідають вимогами закону, що підтверджено й постановою Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року та постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року (справа №461/5666/17), і при укладенні договору оренди ОСОБА_1 не заперечував проти його умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог за зустрічним позовом.

Оскільки договір оренди №Л-9932-15 від 22.12.2015 року між сторонами укладений з дотриманням вимог закону, відповідачем не доведено, що пункт 5.1 договору є нікчемним, відповідач свої зобов`язання за договором оренди по сплаті орендної плати належним чином не виконував, після закінчення терміну дії договору 31.12.2018 року об`єкт оренди не повернув, продовжував користуватися майном і приміщення не звільнив, тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у визначеному позивачем розмірі, а також неустойки за порушення виконання зобов`язань за цим договором та виселення відповідача із займаних приміщень.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які були б обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич