ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1836/22 Справа № 201/3533/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит", третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження № 63236080 на підставі виконавчого напису № 51271 від 26 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з неї на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 50 224,00 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

З урахуванням викладеного, вважала що заборгованість, яка стала підставою для стягнення не є безспірною, тому просила суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав вчинення без попередження, без направлення письмової вимоги, та стягнути на його користь безпідставно одержані за виконавчим написом грошові кошти.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано виконавчий напис № 51271, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 26 вересня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості за кредитним договором б/н в сумі 50 224 грн., укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ "Алекскредит" таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема: оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу, документи, що підтверджують наявність, розмір та безспірність заборгованості. Крім того, відповідач не дотримався вимоги законодавства про завчасне повідомлення боржника про наявність і розмір заборгованості.

Щодо стягнення коштів, які були утримані в межах виконавчого провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови стягнення коштів, що були утримані в межах виконавчого провадження, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без правової підстави полягає у вилученні в особи майна. Таким чином, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, то кошти, які стягнуті на його підставі мають бути повернуті.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про стягнення коштів, що були утримані в межах виконавчого провадження, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Алекскредит» договору б/н з урахуванням додаткової угоди, позивач отримав кредит для своїх потреб зі сплатою обумовлених процентів за користування кредитом із зазначенням кінцевого терміну повернення кредиту.

Внаслідок невиконання умов договору виникла заборгованість у розмірі 50 224,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. від 07 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63236080 на підставі виконавчого напису № 51271 від 26 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості у розмірі 50 224,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. від 28 жовтня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення коштів, які були утримані в межах виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку що між сторонами виникли договірні відносини, у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування положень статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов?язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2020 року по червень 2021 року включно із заробітної плати ОСОБА_1 фактично утримано кошти в загальному розмірі 21 592,95 грн., що підтверджено платіжними дорученнями за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, а також випискою від 06 липня 2021 року за № 0607-21VU-1306-1769 (а.с.77-83, 84).

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти в сумі 21 592,95 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є достатньою підставою для повернення коштів.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

На викладене вище, суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позові в частині стягнення коштів, що були утримані в межах виконавчого провадження ВП № 63236080.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відмову у стягненні коштів, що були утримані в межах виконавчого провадження, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат та стягнути із ТОВ "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 1 135,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про відмову у стягненні коштів, які були утримані в межах виконавчого провадження скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 21 592,95 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова