ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3220/22 Справа № 185/2373/21 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу, мотивуючи його тим, що 31 серпня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США на споживчі потреби, строком на 120 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 серпня 2017 року зі сплатою 12.5% річних.

Зазначали, що у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, банк у 2010 році звернувся до Калінінського районного суду м.Донецька з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 140 848,87 грн. У зв`язку із тим, що станом на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті, сума позову була розрахована у гривні за чинним на той момент курсом іноземної валюти, 7,93 грн. за 1 долар США. Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 25 червня 2010 року позов банку було задоволено.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконується з 2014 року та за цей час курс долара виріс у тричі, отже ними понесені збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми, та з врахуванням курсу долара збитки становлять 8 326,77 доларів США, крім того відповідач за порушення зобов`язання за кредитним договором повинен сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 366,92 доларів США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь недоотриманий дохід у загальному розмірі 10 693,69 доларів США.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку у повному обсязі тому, що їх позов є обґрунтованим та доведеним, їм завдано збитків від курсової різниці з часу ухвалення рішення про стягнення заборгованості, тобто ними недоотримано дохід. Вони вживають усіх заходів направлених на стягнення з позивальника заборгованості, втім він протягом тривалого часу уникає відповідальності.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 31 серпня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США на споживчі потреби, строком на 120 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 серпня 2017 року зі сплатою 12.5% річних.

В зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року, ВАТ "Державний ощадний банк України" було подано позов до Калінінського районного суду м.Донецька.

Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 25 червня 2010 року позовні вимоги ВАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 848,87 грн.; витрати по сплаті ІТЗ у розмірі 120 грн. і витрати по сплаті держмита в розмірі 1 408,50 грн., а всього 142 377,37 грн. Припинено нарахування відсотків по кредитному договору N3582 від 31 серпня 2007 року, укладеного між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , з дати набрання чинності рішення суду (а.с.27-28).

Згідно з положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 25 червня 2010 року судом було встановлено, що заборгованість відповідача перед банком станом на 30 квітня 2010 року становить: 16 859,92 доларів США; пеня 252.30 долари США; прострочені відсотки за користування кредитом 601,12 долар США; пеня за непогашення в строк відсотків - 57,37 доларів США. Разом з тим, сума, присуджена до стягнення, вказана у еквіваленті в гривнях, оскільки на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що рішення Калінінського районного суду м.Донецька не виконується з 2014 року до теперішнього часу, а за цей час курс долара США виріс втричі. Вважає, що ними понесені збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми. Так за офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2021 року борг у розмірі 140 848 грн. становить 5 042,38 доларів США. Загальна сума заборгованості, що обліковується на рахунках у АТ "Ощадбанк" за станом на 03 березня 2021 року за договором складає 13 110,72 доларів США, а саме: заборгованість за основним боргом - 11 613,90 доларів США; пеня - 1 496,82 долара США (за період з 07 березня 2014 року по 30 грудня 2014 року). Враховуючи, що за рішенням суду вже було стягнуто заборгованість за основним боргом 133 630,04 грн., борг відповідача станом на 03 березня 2021 року становить 8 326,77 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що "курсова різниця" жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Позивачем не було надано жодних відомостей про заходи,вжиті щодо одержання присудженого рішенням (чи були видані виконавчі листи, відкрите виконавче провадження, яка сума була стягнута в рамках виконавчого провадження) та заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року №126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення недоотриманого доходу та обумовлюючи його курсовою різницею, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли на підставі прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такі правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6,627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2010 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 140 848,87 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню (а.с.27-28).

Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька Донецької області від 25 червня 2010 року позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало чинності. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника.

Врахувавши вказані норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог банку про стягнення збитку, спричиненого внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті на момент подачі позову даній справі.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18.

Посилання позивача на наявність правових підстав для стягнення 2 366,92 доларів США, що є загальною сумою 3% річних (та яка включена позивачем до загальної суми недоотриманого доходу), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки взагалі є незрозумілим на яку суму позивачем нараховано вказані 3% річних.

З врахуванням обставин даної справи, колегія суддів позбавлена можливості здійснити власний розрахунок 3% річних.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.