Справа № 720/112/21
Провадження № 2/720/240/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

УХВАЛИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 08 вересня 2017 року він уклав із відповідачем договір позики, відповідно до якого надав відповідачу позику в сумі 110 000 доларів США, строком повернення до 30 квітня 2018 року. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення в обумовлений договором строк отриманої ним позики не виконав. У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку позику не повернув, просив стягнути з відповідача в примусовому порядку суму позики в гривневому еквіваленті в розмір 3 102 000 гривень, три відсотка річних в розмірі 308 500 гривень 27 копійок, інфляційні збитки в розмірі 715 321 гривень 20 копійок, а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що 08 вересня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач мав надати відповідачу позику в сумі 110 000 доларів США. Зміст договору позики має застереження про те, що у підтвердження укладання договору та його умов позичальником має бути надана письмова розписка. В той же час, позивач не зібрав передбачену договором суму коштів для передачі в позику відповідачу, у зв`язку із чим, договір не набрав реального характеру та передбачені ним кошти відповідачу не були передані, у зв`язку із чим, останній не надав позивачу письмову розписку про отримання позики. Після укладання договору, позивач самовільно вніс зміни до змісту екземпляру договору позики, який залишився у нього, в частині того, що письмова розписка про отримання коштів не складається. Вказані зміни не були погоджені із відповідачем, тому вони є нікчемними. Оскільки, відповідач не отримав від позивача передбачені договором позики кошти, просив відмовити у позові за безпідставністю.

Аналогічні покази дав допитаний за правилами свідка відповідач ОСОБА_2 ..

Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 вересня 2017 року сторони уклали між собою договір позики про те, що позивач ОСОБА_4 надав відповідачу ОСОБА_2 позику в сумі 110 000 доларів США, строком повернення до 30 квітня 2018 року. Даний договір має застереження в тому, що у підтвердження укладання договору та його умов надається письмова розписка від позичальника.

Договір був складений у двох екземплярах, кожен з яких має юридичну силу.

Після укладання вказаного договору до екземпляру, який зберігався у позивача були внесені зміни в частині наявного застереження, а саме в тому, що письмова розписка від позичальника не складалась.

Доказів погодження сторонами вказаних змін до договору суду не надано.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

В той же час, досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Тому, у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (постанова ВП ВСУ від 16 січня 2019 року, справа № 464/3790/16-ц).

У даній справі доводи сторін фактично зводяться до оцінки доказів, а саме укладеного між сторонами договору позики.

Так, за договором позики, який є предметом спору, сторони передбачили, що на підтвердження укладання договору та його умов надається письмова розписка від позичальника.

Тобто, дане застереження є частиною договору позики, яка має підтвердити як факт укладання договору, так і факт отримання позичальником грошових коштів зазначених у самому договорі.

Таким чином, суд вважає, що факт отримання позичальником грошових коштів за вказаним письмовим договором обов`язково повинен бути підтверджений письмовою розпискою від позичальника, що обумовлено самим договором позики.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факту підписання 08 вересня 2017 року договору позики, однак наполягав на неотриманні від позивача ОСОБА_4 коштів за договором позики.

Відсутність передбаченої договором письмової розписки від позичальника ОСОБА_2 про отримання коштів є підставою для визнання факту, що він не отримував позику від позивача, а отже на нього не покладено обов`язок щодо його повернення.

При цьому, доводи позивача про те, що змінами до договору позики було передбачено, що така розписка не складається, суд оцінює критично, оскільки зміни до договору були внесені не у передбачений законом спосіб та відповідач ОСОБА_2 заперечував факт погодження таких змін.

Позивачем ОСОБА_4 не доведено тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 позичав у нього грошові кошти і факт передачі коштів мав місце, та у нього виник обов`язок по їх поверненню, оскільки надані позивачем докази не містять відомостей того, що ці кошти були реально передані в борг відповідачу, тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог. Тим самим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Саме така правова позиція щодо вирішення аналогічних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду по справі 194/1126/18 від 08 жовтня 2020 року.

Щодо внесення змін після укладення договору позики до екземпляру договору, який зберігався у позивача, в частині того, що письмова розписка від позичальника не складалась, суд виходить з того, що частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував факт зміни договору позики в частині того, що письмова розписка від позичальника надана у підтвердження укладання договору не складалась, та погодження ним таких змін, надавши для огляду суду другий екземпляр договору позики (який зберігається у нього), в якому відмітка про зміну договору відсутня.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

В той же час, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що зміна договору позики проводилось в такій самій формі, що й договір, та за згодою сторін договору, а тому відмітка в екземплярі договору, що зберігається у позивача, про те, що письмова розписка не складалась, не свідчить про передачу позивачем відповідачу грошових коштів зазначених в договорі.

За вказаних обставин, вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу за договором позики суд вважає безпідставними, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача .

На підставі ст.ст. 218, 526, 626, 627, 640, 651, 653, 654, 1046, 1049, 1051 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 08 вересня 2017 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.