судді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Яремка В. В. у справі № 465/5653/15-ц (провадження
Зміст процесуального питання, вирішеного оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції
У серпні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними договорів кредиту, поруки та іпотеки, зняття заборони відчуження предмета іпотеки та вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 05 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» з дня його укладення - з 05 березня 2007 року.

Визнано недійсними договори поруки, укладені 05 березня 2007 року на забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 05 березня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П., зареєстрований у реєстрі за № 1208, про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , з дня його укладення 05 березня 2007 року.

Знято заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П. у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1209, та включена в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 32, про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 32, внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П., про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У квітні 2021 року ТОВ звернулося до апеляційного суду із заявою про залучення товариства як правонаступника позивача та третьої особи.

Заяву про залучення товариства як правонаступника позивача обґрунтовувало тим, що 17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») укладений договір відступлення прав вимоги № GL48N718070_I_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 928, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором від 05 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , право вимоги за договорами поруки від 05 березня 2007 року, укладеними між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та право іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Надалі 17 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» укладений договір відступлення прав вимоги № GL48N718070_I_2-N, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 929, за умовами якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» право вимоги за кредитним договором від 05 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , право вимоги за договорами поруки від 05 березня 2007 року, укладеними між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та право іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що на час звернення до суду з відповідною заявою усі права кредитора за вказаними вище кредитним договором та договорами поруки належать ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» на підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 55 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), товариство просило залучити його до участі у справі № 465/5653/15-ц як правонаступника позивача за первісним позовом та правонаступника відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, внесеними до протоколу судового засідання, у задоволенні заяв ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» про залучення товариства до участі у справі як правонаступника позивача та третьою особою відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» про залучення товариства до участі у справі як правонаступника позивача, апеляційний суд виходив з того, що укладені 17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а також між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» договори відступлення прав вимоги за своїм змістом фактично є договорами факторингу. Оскільки ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» не є факторинговими компаніями, тобто не мають ліцензії на ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), що потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, а тому договори відступлення прав вимог № GL48N718070_I_2 та № GL48N718070_I_2-N, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., зареєстровані у реєстрі за № 928, 929 є нікчемними, а отже, не породжують жодних правових наслідків. Крім іншого, зауважив про відсутність доказів на підтвердження належного виконання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» умов договору відступлення прав вимоги № GL48N718070_I_2 в частині його оплати.

Стислий зміст постанови Верховного Суду, мотиви касаційного суду

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» про залучення до участі у справі як правонаступника позивача скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції по суті вирішення клопотання ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача, виходив з того, що ухвала суду апеляційної інстанції з указаного питання підлягає касаційному оскарженню.

Зокрема, Верховний Суд виходив з того, що «За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвалу суду апеляційної інстанції про заміну сторони у справі.

Тлумачення зазначеної норми у контексті дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також положень статті 2 ЦПК України, якою визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб та інтересів держави, дає підстави для висновку, що оскарженню в касаційному порядку підлягають як ухвали апеляційного суду про заміну сторони, так і ухвали про відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво), оскільки відмова у вирішенні процедурного питання про заміну сторони у справі (позивача) є перешкодою у реалізації його права на справедливий судовий розгляд».

Обґрунтування незгоди з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду

З таким тлумаченням зазначеної норми права та висновком Верховного Суду про можливість оскарження у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у заміні сторони у справі погодитися не можна.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

За змістом указаної норми законодавець використав конструкцію, згідно з якою чітко визначив конкретні випадки можливості оскарження у касаційному порядку ухвал суду апеляційної інстанції.

Так, у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України чітко та однозначно визначено випадки коли ухвали суду апеляційної інстанції підлягають касаційному оскарження. Зокрема, законодавець розмежував такі групи ухвал, які підлягають касаційному оскарженню: 1) про вчинення певних процесуальних дій (про закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали); 2) про відмову у вчиненні такий дій (про відмову у відкритті апеляційного провадження, про відмову ухвалити додаткове рішення, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;3) як про вчинення та і про відмову у вчиненні процесуальних дій (щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення.

Указаного у цій справі колегія суддів до уваги не взяла та помилково розширювально витлумачили можливість касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у заміні сторони у справі, тоді як законодавець визначив можливість оскарження лише ухвали про заміну сторони у справі.

Отже, за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України право на касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у заміні сторони у справіне передбачене.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02 березня 1987 року, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29 жовтня 1996 року, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду у спірному випадку є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду апеляційної інстанції, що можуть бути предметом касаційного оскарження.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал суду апеляційної інстанції встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, доступу до суду касаційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, вони не позбавляються права на касаційне оскарження остаточного рішення у справі з наведенням мотивів непогодження з ухвалами суду апеляційної інстанції, які не можуть бути предметом самостійного касаційного оскарження.

Висновки

Отже, за наслідками касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення Верховний Суд мав підстави відповідно до правил, передбачених статтями 394, 396 ЦПК України, для закриття касаційного провадження, а не для вирішення по суті касаційної скаргиТОВ «Преміум Лігал Колекшин».

Суддя: В. В. Яремко