Справа № 371/649/19 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/4499/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шишки Олега Мар`яновича на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15.07.2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. 23 квітня 2012 року Сімферопольським районним судом Автономної Республіки Крим було винесено рішення про розірвання їхнього шлюбу.

З позовною заявою про розірвання шлюбу до суду звернулась позивач, оскільки з червня 2011 року взаєморозуміння, повага та відчуття любові між ними припинило своє існування. Їх сім`я розпалася у зв`язку з несхожістю характерами та різними поглядами на сімейне життя.

13 червня 2012 року тим же судом було винесене рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2012 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів набрало законної сили 26.06.2013 року.

Майже одразу після народження сина ОСОБА_4 , його батько в червні 2011 року пішов з дому мотивуючи це тим, що нібито їде заробляти гроші на сім`ю. Однак, після цього, він лише раз приїхав до них, а саме на день народження ОСОБА_4 , де вони спільно вирішили, що шлюб між ними потрібно розірвати. З того часу, жодного разу відповідач не відвідував свого сина, котрий на даний момент проживає з нею, не цікавиться його справами, не надав в повній мірі матеріальної допомоги, не брав участі у його вихованні. Також, ОСОБА_2 не виконує рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.

В період, починаючи з 15 березня 2012 року по даний час ОСОБА_2 лише 6 разів сплатив аліменти, за наступні періоди, а саме: липень, листопад 2012 року; березень, квітень, червень, липень 2013 року. Сина вона утримує спільно зі своїми батьками, купляє йому одяг, їжу, іграшки, допомагає в навчанні, бере активну участь у його вихованні. За час відвідування сином садочку, батько жодного разу не тільки не поцікавився своїм сином але і не відвідував садок з метою побачитись із ним. Крім цього, вона планує кожного року відпочинок з сином, але у зв`язку з тим, що для виїзду за кордон чи на підконтрольну частину України з малолітнім сином необхідно отримати від батька дозвіл, вона змушена залишатись з сином в АР Крим. З батьком сина не має жодного зв`язку, остання відома адреса його проживання є АДРЕСА_1 .

5 березня 2018 року Миронівською районною державною адміністрацією Київської області було надано висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .. Орган опіки і піклування мотивуючи свій висновок зазначив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Миронівській державній адміністрації на якому розглядалося питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не з`явився, але надав заяву написану власноруч про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина (а.с.2-4).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Шишка Олег Мар`янович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду було прийнято при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушеням норм матеріального права.

Зазначає, що в суду було достатньо підстав, що підтверджуються належними та допустимими доказами для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Звертає увагу суду на те, що відповідач не цікавиться ні здоров`ям дитини ні її фізичним, духовним та моральним розвитком. Взагалі не цікавиться навчанням дитини та її підготовкою до самостійного життя. Не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Враховуючи те, що є заборгованість по сплаті аліментів, то можна беззаперечно вважати. що відповідач не забезпечує дитину зі свого боку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини.

Вважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки така міра відповідальності є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому, суд вважав, що необхідно відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 13 червня 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відтак вказані обставини не підлягають доказуванню в ході розгляду цієї справи (а.с.10-10 зворот).

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2012 року (а.с.9).

13 червня 2012 року тим же судом було винесене рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2012 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів набрало законної сили 26.06.2013 року (а.с.10-10 зворот).

Із копій нотаріально посвідчених пояснень ОСОБА_5 від 21.07.2017 року, ОСОБА_6 від 21.07.2019 року та заяви ОСОБА_7 від 19.06.2017 року вбачається, що, на їхню думку, ОСОБА_8 повністю самоусунувся від виховання сина та його матеріального утримання, тому його необхідно позбавити батьківських прав (а.с.11,12,13).

Відповідно до копії довідки від 13 червня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в муніципальному освітньому дошкільному загальноосвітньому закладі № 44 «Грибочок» в період з 2014 року по даний час. За час навчання дитини в їхньому закладі, ОСОБА_4 приводила до закладу та забирала з нього його мама ОСОБА_1 , а також дідусь та бабуся. За весь час перебування ОСОБА_4 в садочку, завідувач закладу, вихователі, лікарі та няні жодного разу не бачили батька ОСОБА_9 , щоб він відвідував свого сина. Також, ОСОБА_2 не телефонував до їхнього закладу та не цікавився справами свого сина (а.с.14).

Вихователь муніципального освітнього дошкільного загальноосвітнього закладу № 44 «Грибочок» Вишня О.С. 13.06.2017 року надала письмову характеристику, в якому зазначила, що мати ОСОБА_3 зацікавлена в розвитку та вихованні дитини, виконує усі рекомендації педагогів (а.с.15).

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 05.03.2018 року №59/06/27-655, вбачається, що орган опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 офіційно працює на посаді пожежного рятувальника 21 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Львівській області, що підтверджується довідкою від 08.11.2019 року (а.с.59).

За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристиками з місця роботи від 08.11.2019 року (а.с.57-58), а також службовою характеристикою з місця роботи від 08.06.2021 року (а.с.138).

Відповідно до довідки №21/752 від 06.11.2019 року, виданої 21 Державною пожежно-рятувальною частиною головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, ОСОБА_2 за період з 08.08.2017 року по 31.10.2019 року отримав заробітну плату в розмірі 183503,45 грн., з них 37025,58 грн. утримано аліментів (а.с.61-61 зворот).

ОСОБА_2 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується довідками КНП Миронівська центральна районна лікарня (а.с.62-63).

Із довідок від 08.11.2019 року, виданих 21 Державною пожежно-рятувальною частиною головного управління Державної служби України, вбачається що, ОСОБА_8 щомісяця сплачує аліменти в розмірі 40% та дійсно виплатив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8179,43 грн. протягом січня-лютого 2019 року (а.с.55-56).

Станом на 31.12.2020 року заборгованість із сплати аліментів становить 90 520,26 грн., з яких борг 63734,18 грн., штраф -22 321,74 грн., виконавчий збір 4 464,34 грн.(а.с.113-115).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач має бажання спілкуватися та зустрічатися з дитиною, однак не має такої можливості з незалежних від нього обставин, оскільки син сторін ОСОБА_3 разом з матір`ю, проживає на тимчасово окупованій території.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 вищевказаного Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Посилання на несплату аліментів відповідачем, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

ОСОБА_2 офіційно працює в органах ДСНС України, і відповідно до довідки про доходи з його зарплати бухгалтерією відраховуються та сплачуються аліменти в розмірі 40 відсотків від його доходу.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шишки Олег Мар`янович залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.