Провадження № 22-ц/4808/88/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

з участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року, у складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про припинення права останнього на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ними право власності на таку.

В обґрунтування позову вказували, що сторони є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій спільно проживають.

Однак, останній рік ОСОБА_4 своєю поведінкою створює умови, що робить їхнє співжиття неможливим. Так, з його вини три місяці тому квартира знищена (затоплена) повністю. Відповідач не виходить з ними на зв`язок, проживає у товариша, не цікавиться станом квартири, не бере участі в утриманні належного стану майна, поточного ремонту.

Вважають, що єдиним способом захисту їхнього права є захист шляхом звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні - відмовлено, кошти в сумі 36567, 40 грн сплачені на депозитний рахунок суду, як компенсація вартості частки нерухомого майна - повернуто.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу.

Зазначають, що під час судового розгляду ОСОБА_4 надіслав заяву, в якій визнав позовні вимоги, вказав, що планує купити житло, однак суд не взяв до уваги його волю та відмовив у позові.

Згідно частини 1 статті 365 ЦК України для припинення прав особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Вважають, що втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якщо воно здійснено з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника, на підставі закону з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Просять задовольнити заяву ОСОБА_4 про визнання позову, скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов задовольнити.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду, вважає, що при винесенні рішення судом порушено норми процесуального права.

Зазначає, що він є співвласником ј частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з його вини батьки понесли витрати через затоплення квартири, визнає свою провину перед батьками, однак досі з ними не спілкується і живе окремо.

Суд необґрунтовано не взяв до уваги його заяву про визнання позову.

Просить задоволити його заяву про визнання позову, скасувати рішення суду і постановити нове, яким задоволити позов.

Від представника апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи призначеної на 18.04.2022 року та надання можливості забезпечити участь у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги її клієнтів.

Разом з тим, як убачається із розписок про вручення судових повісток,апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним чином 06.04.2022 р., а апелянт ОСОБА_4 08.04.2022 р. повідомлені про розгляд справи 18.04.2022 р., однак у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачами не надано доказів неправомірності дій відповідача, неможливості спільного проживання, порушення правил співжиття, а єдине покликання на затоплення квартири не є обставиною, яка б свідчила про систематичність таких неправомірних дій. Оскільки у відповідача відсутнє на праві власності інше житло та будь - яке постійне місце проживання, що б давало змогу об`єктивно встановити, що позбавлення його права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, фактичне визнання ним позову не дає підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності від 03.02.2004 року, виданого Госпрозрахункової групою з приватизації державного житлового фонду, та витягом про реєстрацію права власності, виданого Івано-Франківським обласним Бюро технічної інвентаризації за №3161440 від 24.03.2004 року - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної власності (у частках по 1/4) належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 ( а.с. 4-5).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї і така обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій, належним чином оцінивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_7 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, крім того, таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки сторони не надали суду доказів неможливості спільного користування спірною квартирою, а також доказів того, що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

При цьому доказів наявності у ОСОБА_4 іншого належного йому на праві власності житла, крім 1/4 частки спірної квартири, матеріали справи не містять, тоді як позбавлення його на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачами не доведено неможливості спільного проживання у квартирі за встановлених судом обставин.

Слід зауважити, що умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Посилання апелянтів в апеляційних скаргах на те, що відповідач ОСОБА_4 визнав позов не заслуговують на увагу, оскільки суду не представлено належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_4 наявне інше житло як на праві власності так і на праві користування. ОСОБА_4 у жодне судове засідання не з`явився, а у надісланих ним на адресу суду заявах, зазначено адресу спірної квартири АДРЕСА_1 . За таких обставин, підстав для припинення права відповідача на частку у спільному майні у судовому порядку не встановлено.

За відсутності між сторонами спору щодо припинення частки відповідача у спільному майні, то вони не позбавлені права вирішити зазначене питання у позасудовому порядку.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин