Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.

у цивільній справі № 295/12531/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування поданого позову зазначала, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, достатньої фінансової допомоги не надає, син повністю перебуває на утриманні позивачки, але остання самостійно не в змозі забезпечити дитині достатній життєвий рівень. Відповідач має задовільний стан здоров`я, має у власності автомобіль, може працювати та отримувати доходи, інших осіб на утриманні не має. Тому, на думку позивачки, спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.09.2021 та до повноліття дитини.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи. Зокрема вказує, що дитина ОСОБА_3 знаходиться на його матеріальному утриманні, всі потреби на фізичний, духовний та інший розвиток забезпечуються в основному з його сторони як батька дитини відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України. Крім того вказує, що докази, які надані позивачкою є неналежними, недостовірними та недостатніми для прийняття рішення про стягнення аліментів, так як не доводять факт ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків, а саме від ухилення матеріального забезпечення сина.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/5958/20 від 08.09.2020 розірвано. Зазначеним рішенням суду малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на виховання матері (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Відповідно до довідки ОСББ «Кам`янка» №98 від 22.09.2021, ОСОБА_2 зареєстрована на за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Вирішуючи спір, судом враховано, що у відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати його до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня.

За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.

При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст.182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю, батько матеріальної допомоги на утримання сина не надає; враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для навчання, речами особистої гігієни, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, в розмірі ј заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до його повноліття.

Визначаючи аліменти у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не вийшов за межі позовних вимог, оскільки саме такий розмір аліментів є мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст.182 СК України.

Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Крім того, придбання дитині одягу в добровільному порядку та призначення пенсії відповідачу не звільняє останнього від сплати аліментів.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: