Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 592/14759/19

провадження № 61-3634 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - Сумська міська рада;

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року у складі судді Алфьорова А. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Сумська міська рада, про виділ в натурі частки зі спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 кв. м, та 46/100 частин земельної ділянки, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :23:031:0001. Інші 54/100 частини житлового будинку належать ОСОБА_2 .

Відповідач володіє наступними приміщеннями: тамбуром III, площею 3,3 кв. м; коридором 2-1, площею 5,8 кв. м; коридором 2-2, площею 5,6 кв. м; санвузлом 2-3, площею 7,4 кв. м; житловою кімнатою 2-5, площею 9,1 кв. м; житловою кімнатою 2-6, площею 13,4 кв. м; кухнею 2-7, площею 9,6 кв. м. Загальна площа складає 54,2 кв. м, з яких житлова 22,5 кв. м, допоміжна 28,4 кв. м, тамбур 3,3 кв. м.

Після введення в експлуатацію самочинно збудованих приміщень новоутворений об`єкт, що належить позивачу, має наступний склад: житлового будинку літ. «А-1»: житлова 2-5, площею 9,1 кв. м; житлова 2-6 площею 13,4 кв. м; житлова прибудова літ. «А1-1»: коридор 2-1, площею 5,8 кв. м; кухня 2-7, площею 9,6 кв. м; тамбуру літ. «а4»: коридор 2-2, площею 5,6 кв. м; прибудова літ. «а7»: санвузол 2-3, площею 7,4 кв. м; тамбур літ. «а6» з ганком: тамбур «Ш», площею 3,3 кв. м (загальна площа 54,2 кв. м, житлова 22,5 кв. м); літні кухні літ. «Г1» та «К»; прибудова літ «к1»; вбиральня літ. «Д»; погріб літ. «Е» з входом; сарай літ. «Ж», гараж з оглядовою ямою літ. «М»; навіс літ. «С» та «Р»; ворота № 4 та № 8. ворота з хвірткою № 3, огорожа № 6.

У кожного співвласника перебувають в користування конкретні приміщення з урахуванням відповідної частки у праві спільної часткової власності, між сторонами визначений та протягом довготривалого часу склався порядок користування домоволодінням, господарськими будівлями та спорудами, оскільки кожна частина житлового будинку має окремий вхід, в`їзд, окремі комунікації, тому виділ часток житлового приміщення і господарських будівель і споруд, що перебувають у спільній частковій власності, є можливим, що підтверджено висновком спеціаліста.

Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку здійснити поділ домоволодіння та фактичний виділ часток домоволодіння в натурі, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд виділити їй зі спільної часткової власності 46/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку літ. «А-1»: житлову 2-5, площею 9,1 кв. м; житлову 2-6, площею 13,4 кв. м; в житловій прибудові літ. «А1-1»: коридор 2-1, площею 5,8 кв. м; кухню 2-7, площею 9,6 кв. м; в тамбурі літ. «а4»: коридор 2-2, площею 5,6 кв. м; прибудову літ. «а7»: санвузол 2-3, площею 7,4 кв. м; в тамбурі літ. «а6» з ганком: тамбур «Ш» площею 3,3 кв. м (загальна площа 54,2 кв. м, житлова - 22,5 кв. м); літні кухні літ. «Г1» та «К»; прибудову літ. «к1»; вбиральню літ. «Д», погріб літ. «Е» з входом; сарай літ. «Ж», гараж з оглядовою ямою літ. «М»; навіс літ. «С» та «Р», ворота № 4 та № 8, ворота з хвірткою № 3, огорожу № 6, з припиненням права спільної часткової власності.

Відповідачу ОСОБА_2 виділити: приміщення житлового будинку літ.А-1: житлову кімнату 1-3, площею 26,6 кв. м; в приміщенні житлової прибудови літ. А1-1: житлову кімнату 1-2, площею 12,6 кв. м; в приміщенні прибудови літ. «а1»: кухню 1-1, площею 7,5 кв. м; в приміщенні тамбуру літ. «а5»: тамбур «IV» площею 2,7 кв. м; господарські споруди: ганок; погріб літ. «п/г»; кухню літ. «Г»; тамбур літ. «г»; убиральню літ. «З», сарай літ. «И»; сарай літ. «О»; сарай літ. «П»; хвіртку № 1; огорожу № 2; огорожу № 5; огорожу № 7.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення описки від 03 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 у житловому будинку літ. «А-1»: житлова 2-5, площею 9,1 кв. м; житлова 2-6, площею 13,4 кв. м; в житловій прибудові літ. «А1-1»: коридор 2-1, площею 5,8 кв. м; кухня 2-7, площею 9,6 кв. м; у тамбурі літ. «а4»: коридор 2-2, площею 5,6 кв. м, прибудова літ. «а7»: санвузол 2-3, площею 7,4 кв. м; в тамбурі літ. «а6» з ганком: тамбур «Ш», площею 3,3 кв. м (загальна площа 54,2 кв. м, житлова 22,5 кв. м); літні кухні літ. «Г1» та «К», прибудова літ «к1», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Е» з входом, сарай літ. «Ж», гараж з оглядовою ямою літ. «М», навіс літ. «С» та «Р», ворота № 4 та № 8, ворота з хвірткою № 3, огорожа № 6.

Виділено ОСОБА_2 приміщення житлового будинку літ. А-1: житлову кімнату 1-3, площею 26,6 кв. м; в приміщенні житлової прибудови літ. А1-1: житлову кімнату 1-2, площею 12,6 кв. м; в приміщенні прибудови літ. «а1»: кухню 1-1, площею 7,5 кв. м; в приміщенні тамбуру літ. «а5»: тамбур «IV» площею 2,7 кв. м; господарські споруди: ганок; погріб літ. «п/г»; кухню літ. «Г», тамбур літ. «г»; убиральню літ. «З», сарай літ. «И»; сарай літ. «О»; сарай літ. «П»; хвіртку № 1; огорожу № 2; огорожу № 5; огорожу № 7.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 кв. м, та 46/100 частин земельної ділянки, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :23:031:0001. Інші 54/100 частини житлового будинку належать на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_2 , якими остання володіє, користується та розпоряджається. Між сторонами протягом тривалого часу склався порядок користування домоволодінням, господарськими будівлями та спорудами, кожна частина житлового будинку має окремий вхід, в`їзд, окремі комунікації та виділ часток є можливим по сформованому порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами, що відповідає висновку будівельно-технічного дослідження № 1252, складеного судовим експертом від 04 листопада 2019 року, і такий порядок не порушує майнових прав сторін та відповідає інтересам кожного із співвласників спірного нерухомого майна.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не визначився із повним суб`єктивним складом учасників спірних правовідносин, а тому вирішив питання про виділ в натурі часток спірного домоволодіння лише ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , при цьому не врахував прав та інтересів співвласника спірного домоволодіння - ОСОБА_3 , який не був залучений до розгляду справи. Крім того, справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 , яка належним чином не була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року й ухвалити нове судове рішення, яким виділити їй в натурі 46/100 частин житлового будинку з відповідними з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на 46/100 частин житлового будинку та господарських споруд; виділити іншим співвласникам в натурі 54/100 частин вказаного домоволодіння, що узгоджується з висновком будівельно-технічного дослідження № 1252, складеним судовим експертом від 04 листопада 2019 року, з урахуванням виправлень, внесених судовим експертом 21 січня 2021 року.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначала неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказувала на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди ухвалили рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 592/14759/19 із Ковпаківського районного суду м. Суми.

Зупинено дію постанови Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що висновком будівельно-технічного дослідження № 1252, складеним судовим експертом від 04 листопада 2019 року, встановлена можливість виділу позивачу у натурі частини житлового будинку з надвірним спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , по сформованому порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами.Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року, відповідач висловила свою незгоду з вказаним висновком судового експерта в частині виділу позивачу гаража з оглядовою ямою літ. «М», який дійсно належить відповідачу та помилково був зазначений у експертному висновку при визначенні частки позивача у спільній частковій власності та рішенні суду першої інстанції при виділі позивачу у натурі 46/100 частин спірного домоволодіння. Вказувала, що дана технічна помилка була виправлена судовим експертом та висновок будівельно-технічного дослідження від 04 листопада 2019 року № 1252 з урахуванням виправленої технічної помилки та листа від 21 січня 2021 року було надано суду апеляційної інстанції, який у порушення частин другої, третьої статті 367 ЦПК України, не долучив до матеріалів справи та не дослідив вказані докази. Інших заперечень щодо висновку будівельно-технічного дослідження від 14 листопада 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 не містять, що свідчить про її згоду із запропонованим судовим експертом варіантом виділу частки зі спільного майна. При вирішенні спору апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).

Вважала, що відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд залишив спір невирішеним, не врахував, що між сторонами не можливо в добровільному порядку вирішити питання про виділ частки із спільного майна, оскільки ОСОБА_3 , якому належить 54/200 частин спірного нерухомого майна в порядку спадкування за законом, право власності на це майно не оформив.

Крім того, суд апеляційної інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, оскільки станом на час розгляду справи апеляційним судом власником частини будинку АДРЕСА_1 (в результаті виділу присвоєно № 17/1, наказ Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради № 11-а від 14 січня 2020 року) по АДРЕСА_1 була ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, апеляційним судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 24 травня 2004 року ОСОБА_1 на праві власності належить 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних побутових будівель, загальною площею 103,7 кв. м, та земельна ділянка, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :23:031:0001 (а. с. 6, 7, 9, 10, 11).

Суд першої інстанції установив, що інші 56/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належать відповідачу ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 (а. с. 8).

Висновком будівельно-технічного дослідження № 1252, складеним судовим експертом 04 листопада 2019 року, запропоновано варіант виділу частки по сформованому порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 виділяються наступні приміщення і надвірні будівлі садиби: приміщення житлового будинку літ. «А-1»: житлова кімната 2-5, площею 9,1 кв. м; житлова кімната 2-6, площею 13,4 кв. м; приміщення житлової прибудови літ. «А1-1»: коридор 2-1, площею 5,8 кв. м; кухня 2-7, площею 9,6 кв. м; приміщення тамбуру літ. «а4»: коридор 2-2, площею 5,6 кв. м; приміщення тамбуру літ. «а6»: тамбур «Ш», площею 3,3 кв. м; приміщення прибудови літ. «а7»: санвузол 2-3, площею 7,4 кв. м; господарські споруди: ганок; кухня літ. «Г1»; погріб літ. «Е»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; кухня літ. «К»; прибудова літ «к1»; гараж з оглядовою ямою літ. «М»; навіс літ. «Р»; навіс літ. «С»; ворота з хвірткою № 3; ворота № 4; огорожа № 6; ворота № 8.

Іншим співвласникам залишаються наступні приміщення і надвірні будівлі садиби: приміщення житлового будинку літ. «А-1»: житлова кімната 1-3, площею 26,6 кв. м; приміщення житлової прибудови літ. «А1-1»: житлова кімната 1-2, площею 12,7 кв. м; приміщення прибудови літ. «а1»: кухня «1-1», площею 7,5 кв. м; приміщення тамбуру літ. «а5»: тамбур «IV» площею 2,7 кв. м; господарські споруди: ганок, погріб літ. «п/г»; кухня літ. «Г», тамбур літ. «г»; убиральня літ. «З», сарай літ. «И»; сарай літ. «О»; сарай літ. «П»; хвіртка № 1, огорожа № 2, огорожа № 5, огорожа № 7 (а. с. 41-48).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сумською міською державною нотаріальною конторою від 06 лютого 2019 року, реєстраційний номер 2-158, спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочка - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , кожному з яких належить по 1/2 частки від 54/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/200 житлового будинку видано ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/200 житлового будинку не отримував (а. с. 81).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, наданого ОСОБА_3 , який не був залучений до розгляду справи, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а. с. 110).

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 є рівноправними співвласниками 54/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сумською міською державною нотаріальною конторою від 06 лютого 2019 року, реєстраційний номер 2-158,

спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочка - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , кожному з яких належить по 1/2 частки від 54/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/200 частин житлового будинку видано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/200 частин житлового будинку не отримував.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 є рівноправними співвласниками 54/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , дійшов правильного висновку, що при розгляді справи суд першої інстанції не визначився із повним суб`єктним складом учасників спірних правовідносин та вирішив питання про майнові права ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі.

Крім того, відповідно до пункту 3, 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Встановивши, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , яка не була належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання і обґрунтувала свою апеляційну скаргу такою підставою, та, ухваливши рішення по суті спору, суд першої інстанції вирішив питання про права, інтереси ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_3 не оформив право власності на 54/200 частин спірного нерухомого майна в порядку спадкування за законом, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина тертя статті 1296 ЦК України). При вирішенні питання про виділ в натурі частки із спільного майна суд має визначився із повним суб`єктним складом учасників спірних правовідносин, що судом першої інстанції не було зроблено, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості на стадії апеляційного перегляду справи залучити особу до участі у справі відповідачем.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення про права, свободи та інтереси ОСОБА_7 , яка не була залучена до участі у справі участі, є безпідставними, оскільки остання не зверталась з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду у порядку частини першої статті 389 ЦПК України.

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи також не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм процесуального права та зводяться до неправильного їх тлумачення, незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович