Справа № 526/442/22
Провадження № 2/526/288/2022
У Х В А Л А

11 квітня 2022 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

05 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява не може бути прийнята до провадження Гадяцького районного суду, так як містить ряд недоліків.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України, іншим нормам, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, до матеріалів позову не додано оригінал свідоцтва про шлюб, надання якого є обов`язковою умовою при подачі позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позову, вказані вимоги позивачем не виконано, замість оригіналу додано копію свідоцтва про шлюб.

Крім цього позивачем не зазначено наявності у нього чи інших осіб оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Також у матеріалах справи наявний ордер адвоката Чмель І.М. про надання правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної правової допомоги №25/03 від 28.04.2021. Проте, вказана угода чи доручення органу до ордеру та матеріалів справи не додано, а відтак неможливо визначити обсяг повноважень Чмель І.М. представляти в суді інтереси ОСОБА_1 та на підставі чого ОСОБА_3 , як представник позивача чи як адвокат, підписав позовну заяву.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Вказана позовна заява підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тому представляти інтереси позивача в даному випадку може як адвокат, так і представник.

Згідно вимог ст. 5 ЗУ «Про адвокатуру» видами адвокатської діяльності є надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усні і письмові довідки щодо законодавства; складання заяви, скарги та інші документи правового характеру; посвідчення копії документів у справах, які вони ведуть; здійснення представництва в суді, інших державних органах, перед громадянами та юридичними особами; подання юридичної допомоги підприємствам, установам, організаціям; здійснення правового забезпечення підприємницької та зовнішньоекономічної діяльності громадян і юридичних осіб, виконання свої обов`язки відповідно до кримінально-процесуального законодавства у процесі дізнання та попереднього слідства.

Згідно ст. 7 Закону України «Про адвокатуру» при здійсненні своїх професійних обов`язків адвокат зобов`язаний неухильно додержувати вимог чинного законодавства, використовувати всі передбачені законом засоби захисту прав і законних інтересів громадян та юридичних осіб і не має права використовувати свої повноваження на шкоду особі, в інтересах якої прийняв доручення, та відмовитись від прийнятого на себе захисту підозрюваного, обвинуваченого, підсудного.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» правовідносини між адвокатом та клієнтом ґрунтуються на підставі угоди, що є підставою для оплати праці адвоката. Вказана угода регулює правовідносини між адвокатом та клієнтом.

Адвокат повинен діяти згідно з договором чи дорученням органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної правової допомоги, за яким має встановлюватися його гонорар та коло повноважень, у зв`язку з чим не має можливості достеменно стверджувати, що такі правовідносини мали місце бути.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватися ордером, який виданий відповідним адвокатським об`єднанням або договором. До ордера адвоката обов`язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг посвідчується підписом сторін по договору.

Таким чином, дії адвоката з підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 суперечать вимогам діючого цивільного процесуального законодавства України, що регулює порядок підтвердження повноважень адвокатів при виконанні своїх професійних обов`язків та здійснені адвокатської діяльності, а саме представництво в суді, у зв`язку з чим йому слід надати до суду угоду між адвокатом та клієнтом, доручення органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної правової допомоги або ж інший документ який посвідчує його повноваження, зокрема на підписання заяви від імені позивача.

Через такі протиріччя неможливо чітко визначитися з процесуальним статусом особи, яка підписала позовну заяву, тому ОСОБА_3 слід чітко вказати ким він виступає в даній справі: представником позивача чи адвокатом та надати відповідні документи.

Окрім цього, з копії свідоцтва про шлюб вбачається, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_2 - громадянином Республіки Колумбія.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (стаття 16 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до ст. 110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч. 2 і 3ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Приписами ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Договір про правову допомогу між Україною та Республіка Колумбія не укладено.

Згідно адресної довідки ОСОБА_2 в реєстрі територіальної громади м.Гадяча не значиться.

Таким чином, позивачем не додано до справи жодних доказів, які б свідчили про місце проживання відповідача на території міста Гадяча або знаходження його майна та не зазначено адресу його місця проживання в республіці Колумбія, а також чи має відповідач місце проживання в Колумбії.

У відповідності до ч.1 ст.8 ЦПК України, відповідач не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63).

Так, згідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Оскільки відповідач є громадянином Колумбії та відсутні дані про його теперішнє місце проживання на території України, відповідно до положень статті 498 ЦПК України, враховуючи громадянство відповідача, з метою дотримання законних прав та інтересів останнього, суд повинен буде в ході розгляду справи звертатись з судовим дорученням до компетентної установи або направляти документи безпосередньо відповідачу за місцем його проживання в Колумбії, зокрема, стосовно вручення відповідачу позовної заяви з додатками та з`ясування його думки стосовно заявлених вимог.

Також зі змісту позову не можливо визначити чи володіє відповідач мовою, на якій буде здійснювати судочинство у даній справі.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за № 573/15264, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Переклад здійснюється фахівцем, запрошеним до відповідного суду України згідно зі ст. 75 ЦПК України або засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.

Таким чином, позивачу необхідно вказати адресу проживання відповідача в Колумбії та оформити позовну заяву і документи, що додаються до неї, у відповідності до вимог п. 2.3 розділу 2 вказаної вище Інструкції та надати суду належним чином завірений переклад на мову запитуваної держави або ж зазначити його теперішнє зареєстроване місце перебування в Україні.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.1-19,23,33,34,49,174-177,184,185,352-355 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. В. Максименко