Справа № 466/3645/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3365/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Шеремети Н.О., Ванівського О.М.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника відповідачів ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист трудових прав, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт його трудових відносин як найманого працівника в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року з ФОП ОСОБА_7 на посаді водія; стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на його користь відщкодування для відновлення трудового стажу за період його роботи без укладення трудового договору в розмірі 52800 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював водієм як найманий працівник у ФОП ОСОБА_7 з 25.08.2009 року по 10.04.2017 року. Звільнився за власним бажанням 10.04.2017 року. Після звільнення йому стало відомо, що офіційно на роботу на посаду водія його було прийнято лише 27.04.2011 року. Тобто він втратив два роки трудового стажу.

Позивач стверджує, що він був впевнений, що офіційно оформлений на роботу з моменту фактичного приступлення до обов`язків, тобто з 25.08.2009 року, оскільки надав ФОП ОСОБА_7 всі необхідні документи та трудову книжку. З 25.08.2009 року офіційно перетинав кордон на вантажних автомобілях, які використовував ФОП ОСОБА_7 у своїй господарській діяльності, отримував заробітну плату згідно з відомостей зарплати.

З метою відновлення втраченого трудового стажу для призначення пенсії за віком йому необхідно сплатити пенсійний страховий внесок в сумі 52800 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями за законом до майна померлого є його дружина ОСОБА_5 та сини ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (неповнолітній).

У зв`язку із чим просить стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 52800 грн. у відшкодування для відновлення трудового стажу, а також встановити факт його роботи як найманого працівника.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 13 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт трудових відносин ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_7 як найманого працівника на посаді водія в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно без урахування податків та зборів в розмірі 38872,84 грн. (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні вісімдесят чотири копійки)

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в доход держави судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 , представник ОСОБА_5 .

Вважає рішення суду незаконним. Не погоджується з рішенням суду в частині встановлення відносно нього та його матері факту трудових відносин позивача з ФОП ОСОБА_7 як найманого працівника на посаді водія в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року включно та стягнення з відповідача та його матері коштів в сумі 38872,84 грн. (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні вісімдесят чотири копійки) за нібито не виплачену йогобатьком заробітну плату позивачу.

Вважає, що відповідач не може бути відповідачем у справі про встановлення факту трудових відносин між ФОП ОСОБА_7 , його померлим батьком, та позивачем, оскільки ці правовідносини позивача нерозривно повязані з померлим і не можуть бути виконані відповідачем, оскільки він не став правонаступником підприємницької діяльності батька.

Окрім того, зазначає, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заробітної плати та підтвердив її отримання від ФОП ОСОБА_7 , відповідно ним пропущено тримісячний строк встановлений ст.233 КЗпП України для звернення з позовом до суду про встановлення факту трудових відносин , який закінчився26.07.2011 року, коли ним було укладено трудовий договір, оскільки позивач звернувся з позовом в травні 2018 року.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин сторін, які мали місце з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року, норми ч. 6 ст. 235 КЗпП України, оскільки при застосуванні вказаної норми місцевим судом не враховано, що вищевказана норма Кодексу законів про працю України вступила в дію з 01 січня 2015 року, є нормою прямої дії та застосовується до правовідносин що виникли з вказаної дати.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 липня 2021 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_5 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_2 за період часу з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року працював водієм у ФОП ОСОБА_7 , виконував свої обов`язки без укладання трудового договору, в зв`язку з чим наявні підстави для встановлення факт трудових відносин між ОСОБА_2 як найманого працівника та ФОП ОСОБА_7 в період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року у на посаді водія і стягнення заробітної плати за цей період.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 27.04.2011 року між приватним підприємцем ОСОБА_7 та фізичною особою ОСОБА_2 укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 був прийнятий ФОП ОСОБА_7 на роботу на посаду водія як найманий працівник. Вказаний трудовий договір зареєстрований за №0 Львівським міським центром зайнятості.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу за трудовим договором №0 від 27.04.2011 року до ФОП ОСОБА_7 .

10.04.2017 року ОСОБА_2 звільнився з роботи за власним бажанням.

Положення про трудовий договір містяться у Главі ІІІ КЗпП України. Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст.26 КЗпП при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовною заявою стверджує, що він працював як найманий працівник у ФОП ОСОБА_7 ще з 25.08.2009 року. В обґрунтування підписання трудового договору лише 27.04.2011 року покликається на те, що вважав, що це було лише переукладанням договору, оскільки трудову книжку та всі необхідні документи для оформлення на роботу надав роботодавцю ще у 2009 році.

Вказаний факт підтвердив сам ОСОБА_2 допитаний в якості свідка, а також свідок ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , пояснив, що він працював водієм у ФОП ОСОБА_7 з 2006 року по 2021 рік. На підтвердження своїх слів надав в розпорядження суду копію своєї трудової книжки НОМЕР_2 , з якої вбачається, що 01.02.2006 року ОСОБА_9 був прийнятий на роботу на підставі трудового договору від 01.02.2006 року №164 ПП ОСОБА_7 . По даній справі пояснив, що ОСОБА_2 працював водієм у ФОП ОСОБА_7 з 2009 року. Перевозив вантаж через державний кордон. Всі автомобілі, на яких працювали були оформлені на ОСОБА_7 . При перетині кордону водії повинні були мати при собі трудовий договір, оскільки це контролювали служба ДАІ, митна служба, а також перевіряли за кордоном України. Зарплату і він і ОСОБА_2 отримували згідно з відомостей, всі податки сплачувала фірма.

Відповідно до повідомлення з Галицької митниці Державної митної служби України від 06.11.2020 року №7.4-1-23/8/28454 ОСОБА_2 був зазначений водієм транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 при перетині митного кордону за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року у пунктах пропуску «Рава-Руська-Хребенне», «Краковець-Корчова» та «Шегині-Медика» 41 раз (16 раз на в`їзд в Україну та 25 раз на виїзд з України).

З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 01.02.2021 року №31/13-Г-15/Аз вбачається, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за період з 25.08.2009 року по 26.04.2011 року автомобіль DAF95XF, номерний знак НОМЕР_3 був зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Вищенаведена інформація не є належним, допустимим і достовірним доказом в підтвердження того, що ОСОБА_2 в період з 25.08.2009 по 26.04.2011 року перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач будучи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 в період з 25.08.2009 по 26.04.2011 року, виконуючи трудові обов`язки, перетинаючи кордон на належному автомобілі ОСОБА_7 не міг не мати документів, які б підтверджували факт перебування у трудових відносин.

Позивач не представивши жодного документа в підтвердження виконання трудових обов`язків в ФОП ОСОБА_10 на посаді водія в період з 25.08.2009 по 26.04.2011, не підтвердив обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено перебування його у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 в період з 25.08.2009 по 26.04.2011.

Відсутність обставин які доводять обґрунтованість заявлених вимог є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 52800 грн. у відшкодування для відновлення трудового стажу.

Враховуючи вищенаведене, рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 липня 2021 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в позові ОСОБА_2 про захист трудових прав- відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 липня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в позові ОСОБА_2 про захист трудових прав- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О. Шеремета

О.М. Ванівський