ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4101/22 Справа № 182/1041/20 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

14 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Зубакової В.П.,

Суддів Бондар Я.М., Остапенко В.О.,

заслухавши доповідь судді - доповідача Зубакової В.П. по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Другої Нікопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсною окрему частину договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Другої Нікопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсною окрему частину договору дарування відмовлено.

06 січня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року та просила поновити їй пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справа слухалась без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні, копію рішення суду вона не отримувала, про його існування дізналась з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вказує, що письмове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, що начебто позивачка отримала оскаржуване рішення, на її думку, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 з 2018 року перебуває у тяжкому стані здоров`я, потребує постійного стороннього догляду, самостійно не пересувається, має порушення мови, майже не володіє руками, внаслідок паралічу.

Зазначає, що позивачка користувалась послугами адвоката, який не повідомив про існування оскаржуваного рішення. Дочка позивачки ОСОБА_2 , яка на теперішній час діє від імені позивачки та в її інтересах, була вимушена звертатись до інших фахівців за правовою допомогою для підготовки документів щодо оскарження рішення. ОСОБА_1 в силу свого фізичного стану та обмеженості у пересуванні, фактично наприкінці 2021 року початку 2022 року дізналась про існування оскаржуваного рішення та змогла ознайомитись з його змістом.

Вважає наведені обставини такими, що надають ОСОБА_1 право на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року та проаналізувавши її доводи щодо обставин, які, на її переконання, об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 оскаржити рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у встановлені Законом строки та надає їй право на подання апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Другої Нікопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсною окрему частину договору дарування відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року та просила поновити їй пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення позивачка ОСОБА_1 отримала оскаржуване рішення 25 січня 2021 року ( а.с.65).

Матеріали справи не місять доказів, того, що вказаний документ отримано не ОСОБА_1 .

Крім того, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

У пункті 99 Правил зазначено: рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил: для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено: під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» або «Судова повістка» на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач, а не працівник поштового зв`язку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року в справі № 806/2046/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Разом із цим, повідомлення про вручення рішення суду не має позначки «Судова повістка» або «вручити особисто», а тому наявності особистого підпису, із зазначенням прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення, воно не вимагало.

Відповідно до Ордеру Серія ДП № 2439/003 від 19.02.2020 року, адвокат Яремчук Л.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 19/02 від 19.02.2020 року надавала позивачці ОСОБА_1 правову допомогу у справі про визнання договору частково недійсним ( а.с. 5,6).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Яремчук Л.В. отримала оскаржуване рішення 27.01.2021 року (а.с.66).

Згідно договору про надання правової допомоги № 19/02 від 19.02.2020 року він діяв до 31 грудня 2021 року, відповідно до п.2.1 адвокат Яремчук Л.В. зобов`язувалась здійснювати в інтересах позивачки ОСОБА_1 зокрема, такі дії: складання, підписання та подання від імені ОСОБА_1 документів, заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань, в тому числі, але не виключно адвокатських запитів, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заперечень, заяв та клопотань, пов`язаних з надання правової допомоги визначеної у п. 1.1. даного Договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Яремчук Л.В. отримала оскаржуване рішення 27.01.2021 року (а.с.66), що не позбавляло останню, в межах наданих їй позивачкою повноважень, звернутися до суду у встановлений законом строк щодо оскарження рішення .

Матеріали справи не містять будь-яких доказів обмеження повноважень Яремчук Л.В. позивачкою ОСОБА_1 .

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий суд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Пономарьов проти України» № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справі «Науменко проти України» («Naumenko v. Ukraine») від 09 листопада 2004 року та у справі «Полтораченко проти України» («Poltorachenko v. Ukraine») від 18 січня 2005 року.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, обставини на які позивачка посилається як на підставу для поновлення пропущеного строку на звернення із апеляційною скаргою, не є поважними та виключними, у розумінні частини 2 статті 358 ЦПК України.

Так як заявником, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, тому апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Другої Нікопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсною крему частину договору дарування.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути учаснику справи, що їх подавав.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: