Номер провадження: 22-ц/813/1221/22
Номер справи місцевого суду: 501/2066/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, третя особа: Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» про визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., третя особа: Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» про визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та просила суд:

- визнати дії Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., щодо реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 6080, виданий 22.09.2006р., видавник: Котик Н.В. приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу на квартиру АДРЕСА_1 протиправними;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38652648 від 11.12.2017р. 16:25:36, внесене державним реєстратором Одеської обласної філія КП «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. скасувати.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 22.06.2006 року було укладено кредитний договір за №661/ФОЗ.14/086.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 65 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21 вересня 2021 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір посвідчений 22.09.2006 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В. за реєстровим №22.

Відповідно до умов іпотечного договору, предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.

Предмет іпотеки належав позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 16.12.1999 року за реєстром №8982, право власності на яку зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Іллічівська Одеської області 30.12.1999 року в реєстровій книзі №ПР-18 на сторінці №76 за реєстровим №123.

З Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивачу стало відомо, що у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, іпотекодержатель ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 6080, виданий 22.09.2006р., видавник: Котик Н.В. приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу, було зареєстровано право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою внесення запису про право власності стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38652648 від 11.12.201716:25:36, ОСОБА_2 , Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська область.

09 січня 2008 року з банком була укладена додаткова угода №1 до договору №0660/022071-PR від 26 грудня 2006 року. Цією додатковою угодою банк продовжив строк дії картки на один рік, тобто, до 09 січня 2009 року. Також, відповідно до додаткової угоди вказано, що всі спірні питання повинні були вирішуватися в Третейському суді (п. 3.2).

Позивач вважає дії Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, щодо реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 6080, виданий 22.09.2006, видавник: Котик Н.В. приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу на квартиру АДРЕСА_1 , протиправними, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38652648 від 11.12.2017 16:25:36, внесене державним реєстратором Одеської обласної філія КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем, таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» надав до суду відзив на позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач жодним допустимим доказом не доводить своїх позовних вимог, процедура вчинення виконавчого напису була повністю додержана.

Відповідач Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров О.В. та третя особа Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» до суду не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі АТ «УкрСоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 13 квітня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону №898-IV).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності за кредитором проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та позивачкою 22.06.2006 року укладено кредитний договір за №661/ФОЗ.14/086 (а.с. 9-13).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 65 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21 вересня 2021 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір посвідчений 22.09.2006 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В. за реєстровим №22 (а.с. 14-17).

Відповідно до умов іпотечного договору, предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.

Предмет іпотеки належав позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 16.12.1999 року за реєстром №8982, право власності на яку зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Іллічівська Одеської області 30.12.1999 року в реєстровій книзі №ПР-18 на сторінці №76 за реєстровим №123 (а.с.21-22).

З Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивачу стало відомо, що у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, іпотекодержатель Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 6080, виданий 22.09.2006р., видавник: Котик Н.В. приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу, було зареєстровано право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.18-20).

Як вбачається з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підставою внесення запису про право власності стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38652648 від 11.12.2017 16:25:36, ОСОБА_2 , Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська область.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

За приписами частини першої статті 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону №898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону №898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом №800-VI змін до статті 36 Закону №898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За приписами п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 24 цього ж Закону реєстратор відмовляє в державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно із п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до підпункту 4.5.3. пункту 4.5. договору іпотеки іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Договором не визначений порядок дій іпотекодержателя та іпотекодавця у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У позасудовому порядку право власності на предмет іпотеки набувається за наявності таких обставин: надіслання іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про: порушення обов`язків; вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки; сплив тридцятиденного строку; залишення іпотекодавцем протягом цього строку зобов`язань, передбачених у повідомленні, невиконаними; іпотекодержателем направлено вимогу про передачу предмета іпотеки іпотекодавцю.

Позивач заперечує отримання ним вимоги про погашення заборгованості,банком дані обставини також не було спростовано.

Відтак позивач ОСОБА_1 не отримала вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, незважаючи на те, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Сама по собі наявність іпотечного застереження у договорі іпотеки без виконання іпотекодержателем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не надає права останньому звертати стягнення на предмет іпотеки у обраний іпотекодержателем спосіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Незважаючи на те, що порушення іпотекодержателем вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору при зверненні стягнення на іпотечне майно є самостійною підставою для задоволення позову, суд першої інстанції правильно послався на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за обставинами справи встановлено, що кредит надавався позивачу ОСОБА_1 на придбання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., яка є місцем його постійного проживання (а.с. 23) та єдиним нерухомим майном, і іншого власного житла вона не має.

Крім цього, загальна площа цієї квартири - 63,00 кв.м., що не перевищує розмір квартири, визначений ст. 1 Закону№1304-VII (тобто 140 кв.м.).

Таким чином, оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем було прийнято без урахування положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 ..

Висновки суду також узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №802/1340/18-а, від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц, від 28.11.2018 у справі №759/6976/16-ц, від 11.04.2018 у справі №554/14813/15-ц.

Колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги такими, що зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03).

При цьому, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат апеляційний суд не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») залишити без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 13 квітня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік