Провадження № 22-ц/802/266/22 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося в суд із зазначеними позовом.

Покликалось на ті обставини, що 01 липня 2019 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб (ДКБО ) було укладено кредитний договір № 901, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 20000 грн, зі сплатою 0,01 відсотків річних та комісії за обслуговувння кредитної заборгованості - 3, 99 % на строк 24 місяці. Згоду з усіма вказаними умовами цього договор та графіком щомісячних платежів по поверненню кредиту відповідач посвідчила своїм підписом у анкеті-заяві. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язувалась погашати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, оплачувати комісійний щомісячний платіж на умовах, передбачених договором.

Крім того позивач вказував, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань, з урахуванням внесених коштів на погашення суми кредиту, станом на 15 липя 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 25633 грн 96 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 13096 грн 88 коп., прострочених відсотків - 0 грн 80 коп. та заборгованість за комісією - 12536 грн 28 коп., і яку він просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та відшкодувати йому 2270 грн. понесених витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» 25633 грн 96 коп заборгованості за договором № 8901 від 01 липня 2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову банку відмовити та стягнути з позивача на свою користь сплачений судовий збір 3405 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про існування між позивачем банком і нею договірних зобов`язань за кредитним договором, умови яких вони погодили між собою.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 існують договірні зобов`язання за кредитним договором, які не виконуються відповідачем, а тому з останньої на користь банку підлягають стягненню - непогашена сума кредиту та інші прострочені платежі, передбачені умовами договору.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 01 липня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви, було укладено кредитний договір № 901, за умовами якого, згідно меморіального ордеру остання отримала у банку кредит у сумі 20000 грн, зі строком повернення до 01 липня 2021 року, з визначенням розміру щомісячних платежів погашення кредиту та сплатою відсотків у розмірі 0,01 річних і 3,99 % обслуговування кредитної заборгованості.

Зі змісту зазначеної анкети-заяви також вбачається, що підписавши її, відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою обізнаність з усіма умовами укладеного договору та беззастережно погодилась з ними, вказавши, що всі ці умови кредитування їй зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення.

Крім того встановлено, що взяті на себе кредитні зобов`язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала і про наслідки невиконання умов кредитного договору попереджалась банком листом-повідомленням від 21 жовтня 2020 року.

Згідно розрахунку наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним, договором станом на 15 липня 2021 року, становить 25633 грн 96 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13096 грн 88 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 0 грн 80 коп. та прострочена заборгованість за комісією - 12536 грн 28 коп.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 1 ст 12 цього ж Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Крім того, даним законом також встановлюється черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12 , частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що банк у письмовій формі, а саме у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписаній відповідачем ОСОБА_1 , надав їй як позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, тобто: суму кредиту, дату його видачі, умови повернення, нарахування та сплати відсотків, розмір нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та її сплати, строк дії договору, орієнтовна загальна вартість кредиту, тощо. ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції, взявши до уваги наведені обставини, а також те, що відповідач порушила умови договору, не погашала щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, допустила заборгованість щодо повернення кредиту, дійшов законного та обґрунтованого висновку про підставність позову банку та задовольнив його.

Інші, наведені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного нею рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 81, 207, 367, 368, 369, 374, 375, 382, 383, 634, 638, 1054 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді