Справа № 305/290/21
Провадження по справі 2/305/86/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

з участю: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Раховів порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поновлення строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аннишинець Микола Васильович звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поновлення строку для прийняття спадщини.

Позов обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Рахів, Закарпатської області помер її батько, ОСОБА_4 . За своє життя, батько заповіту не залишив. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Вона належить до спадкоємців першої черги за законом. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом, є також інші сини та дочки померлого від двох шлюбів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та жінка від другого шлюбу ОСОБА_1 . В травні 2018 року, вона звернулася до Рахівської ДНК з метою отримання спадщини, але отримала відмову по причині пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. Для отримання спадщини, вона не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті батька та протягом двох років хворіла та знаходилась на лікуванні. Після смерті батька у неї загострились хронічні хвороби. З 01 грудня 2016 року по 20 березня 2017 року, знаходилася на лікуванні в умовах стаціонару в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва, у відділенні нефрології та діалізу, з діагнозом двосторонній гідронефроз, хронічний пієлонефрит, 2017 року, що підтверджується довідкою №405/62 від 20 березня 2017 року. З 21 березня 2017 року по 12 червня 2017 року, вона знаходилась на амбулаторному лікуванні в тому ж медичному закладі, з діагнозом хронічна ниркова недостатність І ст, нефротичний синдром 1ХС: стабільна стенокардія, напружено коронарний атеросклероз, що підтверджується довідкою №765/27 від 12 червня 2017 року. Після лікування та по цей час, майже весь час проживає у дочки в м. Києві, яка надає їй необхідний догляд та піклування. Протягом поточного року, майже щотижня викликала лікаря для огляду за місцем тимчасового проживання. Увесь цей час, вона не могла сама себе обслуговувати, з огляду на що їй допомагала старша дочка та її родина. Вказані розлади здоров`я стали об`єктивними, непереборними, істотними труднощами щодо здійснення дій з особистого прийняття спадщини в межах передбаченого законом строку. 21 травня 2018 року, під час тимчасового, короткострокового покращення здоров`я за допомогою третіх осіб, вона прибула до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за законом, після смерті батька. Однак, з огляду на пропущений шестимісячний строк нотаріус відмовила у здійснені нотаріальної дії та порадила звернутися до суду за продовженням строку на прийняття спадщини. Крім цього, вона являється особою пенсійного віку. Вважає, що передбачений законом строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки вони були пов`язані з об`єктивними причинами і не залежали від її волі та труднощами для прибуття до нотаріуса. З огляду на вищевикладене просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити ОСОБА_1 строк позовної давності за даним позовом, визначити їй, додатковий строк в 1 (один) місяць для подання до Рахівської ДНК заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Аннишинець Микола Васильович в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у позовній заяві. Позивачка зазначила, що вона була присутня на похороні у свого батька ОСОБА_4 . Після, поїхала до Києва на лікування, потім до Угорщини, та це вкладається в період строку, в який необхідно було подати заяву до нотаріальної контори. Крім того вона перебувала у шоковому стані, тому пропустила строк для подання заяви в нотаріальну контору. Представник позивача, ОСОБА_2 зазначив, що її довірителька не мала змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки тривалий час знаходилася на лікуванні. Вважає, що це поважна причина пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, хоча мала всі можливості таку подати вчасно. Довідки про хворобу не достатні для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, ніхто не виселяє її з будинку, в якому вона проживає. Також позивачка пропустила строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні по суті спору ствердила, що коли помер її дідусь, ОСОБА_4 вона повідомила тітку про смерть її тата. Позивачка приїхала на другий день і була у важкому стані, у неї був високий тиск, у зв"язку з чим двічі викликали швидку. На другий день після похорону купили їй квиток на поїзд і відправили її на Київ.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд, прийшов до такого висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки помер громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 25 листопада 2016 року, був зроблений відповідний актовий запис за №163, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті громадянина, ОСОБА_4 , оскільки є його дочкою, що стверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28 серпня 1970 року.

Іншими спадкоємцями першої черги є діти померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дружина від другого шлюбу, ОСОБА_1 .

У відповідності до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4 сплив 21 травня 2017 року. Позивачка, ОСОБА_1 , взагалі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чим пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При розгляді цивільної справи суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що вона не мала можливості подати до нотаріальної контори заяву протягом строку встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України, оскільки перебувала на тривалому лікуванні. На підтвердження цього надала довідку №405/62, виданої 20 березня 2017 року Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року по 20 березня 2017 року, знаходилася на лікуванні в умовах стаціонару в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва у відділенні нефрології та діалізу, з діагнозом двосторонній гідронефроз, хронічний пієлонефрит, та довідку №765/27 від 12 червня 2017 року, про те, що ОСОБА_1 , з 21 березня 2017 року по 12 червня 2017 року, знаходилась на амбулаторному лікуванні в тому ж медичному закладі, з діагнозом хронічна ниркова недостатність І ст, нефротичний синдром 1ХС: стабільна стенокардія, напружено коронарний атеросклероз.

Надаючи оцінку цим довідкам медичного закладу, як доказам поважності пропуску строку для прийняття спадщини та доводам позивачки про те, що вона не реалізувала своє право на прийняття спадщини через тривалу хворобу суд вважає, що наданими ОСОБА_1 медичними документами не підтверджено тривалості та безперервності її хвороби впродовж шестимісячного строку, яка б об`єктивно перешкоджала зверненню до нотаріуса.

Зокрема, як вбачається із вище наведених доказів, ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні в період із 21 березня 2017 року до 12 червня 2017 року, де останній строк подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини був до 21 травня 2017 року.

Однак, перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні, яке не передбачає госпіталізацію, не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини, а отже не позбавляло можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

При цьому, в наданих лікувальними закладами документах відсутні застереження щодо обмеження під час пересування при ході або те, що позивач не могла пересуватись самостійно.

Таким чином, вказані причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки на вчинення дій по прийняттю спадщини.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували обставину, що позивачка ОСОБА_1 не звернулася в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, позивачкою та її представником не надано.

Показами свідка ОСОБА_9 так само не доведено поважність причини пропуску позивачкою строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Стосовно вимоги позивачки визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновлення строку позовної давності за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та повідомлення представника відповідачки про пропуск позивачкою строку позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Аналіз статей 1270, 1272 ЦК України свідчить про те, що строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. При цьому законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який прийшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, і це не є строком позовної давності, так як при наявності поважних причин спадкоємцю може бути визначено додатковий строк, достатній для прийняття спадщини.

Тобто строки прийняття спадщини і строки позовної давності є різними за своєю природою, вони істотно різняться і за наслідками спливу. Закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини тягне за собою втрату права на неї, однак з цього часу починає текти не строк позовної давності, а у спадкоємця виникає право на визначення у судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином заявлений представниками сторін строк позовної давності не застосовується в даних правовідносинах, та заявлена з цього приводу вимога не досліджується судом.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання, як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поновлення строку для прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2022 року.

Суддя: В.Е. Ємчук