П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 756/14584/17

Провадження № 22-ц/824/3089/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 23 лютого 2022 року

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Юрія Андрійовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року у складі судді Васалатія К. А. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року у складі судді Васалатія К. А. заяву представника позивачів адвоката Войтко Т. П. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги», в інтересах якого діє ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , залишено без змін.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у складі судді Васалатія К. О. зупинено провадження в цивільній справі № 756/14584/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності, до набрання законної сили будь яким рішенням Верховного Суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги» задоволено.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року про зупинення провадження у справі скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Оболонського районного суду міста Києва Зірник О. О. від 07 серпня 2019 року № 103 призначено повторний автоматичний розподіл по справі № 756/14584/17.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2019 року визначено головуючого суддю (суддя-доповідач) -

Дибу О. В.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у складі судді Диби В. О. позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності - залишено без руху.

Надано позивачам строк для усунення недоліків - протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала мотивована тим, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд не звернув уваги на те, що позовна заява ні позивачами ні їхнім уповноваженим представником підписана не була. А відтак суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України для залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, зазначених в увалі суду.

У березні 2020 року на виконання вимог ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду позов до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності

(т. 2, а. с. 31-37).

Вказаний позов підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у редакції позовної заяви від 03 березня 2020 року, яка підписана позивачами, зазначали, що 08 липня 2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» укладено кредитний договір № 0807001/000-КФІВ/13.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований 08 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 6187, у відповідності до якого в іпотеку ТОВ «Каса народної допомоги» була передана квартира АДРЕСА_1 , належна позивачам в рівних частках.

Позивачі вказують, що у порушення статей 35-36 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки (без направлення вимоги про усунення порушень), ТОВА «Каса народної допомоги, який є іпотекодержателем, реалізував право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та 05 лютого 2015 року звернув стягнення на предмет іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на квартиру на підставі договору іпотеки.

Право власності відповідача зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 лютого 2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сипчу К. М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 19145685 від

06 лютого 2015 року, прийнятого ОСОБА_5 .

Зазначали, що спірна квартира, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 2007 року, виданого на підставі розпорядження від 15 березня

2007 року № 3176 Комунальним підприємством «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району міста Києва, належала позивачам на праві спільної часткової власності позивачам в рівних долях.

Позивачі вказували, що квартира АДРЕСА_1 , на даний час перебуває в незаконному володінні ТОВ «Каса народної допомоги» та підлягає витребуванню та вилученню на користь позивачів, оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року, ухваленого по справі

№ 756/9820/15-ц визнано недійсними кредитний договір від 08 липня 2013 року

№ 0807001/00-КФІВ/13 та договір іпотеки, які укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги».

28 березня 2016 року позивачі звернулися до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві з письмовою заявою про скасування державної реєстрації прав власності за ТОВ «Каса народної допомоги» не спірну квартиру.

На вказану заяву, 04 квітня 2016 року за № 8292/0/11-16 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві надало відповідь, де рекомендувало звернутися до одного з Центрів надання адміністративних послуг з заявою та рішенням суду.

На вимогу ОСОБА_1 щодо повернення оригіналів правовстановлюючих документів ТОВ «Каса народної допомоги» не відреагувала.

Позивачі вказують, що внаслідок незаконних дій відповідача, порушено їх право володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на статтю 41 Конституції України, частину першу статті 317, статтю 321, частину другу статті 331, частину четверту статті 334, частину першу статті 386, статі 387, 392, частину другу статті 548, частину другу статті 593 ЦК України просили:

- витребувати із чужого незаконного володіння у ТОВ «Каса народної допомоги» об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано на підставі договору іпотеки, серія та номер: 6187, виданий 08 липня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О. В.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності в розмірі 1/3 частини квартири

АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_6 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

26 січня 2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про витребування доказів. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 18 жовтня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності залишено без задоволення.

Судом вирішено, що після набрання рішенням законної сили, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада

2017 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - скасовано.

Рішення суду мотивовано тим, що стороною позивачів не доведено тієї обставини, що відповідач заволодів належним їй майном протиправно. Матеріали справи містять докази направлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, які були вручені позивачам 10 жовтня 2014 року. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року, ухвалене по справі

№ 756/9820/15-ц, скасовано постановою Верховного Суду України з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляду справи

№ 756/9820/15-ц, постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору від 08 липня 2013 року

№ 0807001/000-КФ1В/13, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та

ОСОБА_1 . В іншій частині позову відмовлено. А недійсність окремих частин договору не тягнуть за собою недійсність договору в цілому.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

13 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чепусов Ю. А. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, питання якого було обумовлено зміною фактичних обставин справи з моменту подання позовної заяви, а саме прийняття Верховним Судом України постанови від 01 листопада 2017 року та наміром позивачів відповідно змінити (додати нові та уточнити наявні) підстави позову, що пов?язані з порушенням законодавства при здійсненні реєстраційних дій. Заявник також вважає необґрунтованою протокольну ухвалу суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті, оскільки представник позивача просив зробити перерву у підготовчому провадження для складання заяви про зміну підстав позову в нових обставинах.

Щодо оскаржуваного рішення Оболонського районного суду міста Києва від

05 жовтня 2021 року, заявник вказує, що кредитний договір був визнаний судом частково недійсним, в частині пунктів, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору, який прямо впливає на визначення розміру заборгованості позивача, а відтак сума основного зобов?язання по сплаті основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, яке підлягало сплаті позичальником відповідно до умов кредитного договору становила 408 700,00 грн. Проте, у вимогах, адресованих позивачам, зазначені зовсім інші вимоги, а саме 699 963,09 грн, з яких: 583 200,00 грн - заборгованість за кредитом та 116 763,08 - заборгованість по нарахованим процентам. Заявник вказує, що такі вимоги не відповідають умовам кредитного договору, тому вони не можуть вважатись частиною вимоги про усунення порушення в розумінні частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки частиною такої вимоги є стислий зміст порушених зобов?язань. За наведених обставин, правові підстави для набуття відповідачем, як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, відповідно до положень статей 35-37 Закону України «Про іпотеку» та відповідних положень договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на думку позивача, відсутні, так як позивач в силу положень частини другої статті 14 ЦК України не може бути примушений сплачувати відповідачу іншу суму замість реальної існуючої. Таким чином убачається невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що в свою чергу є підставою для відмови у державній реєстрації (пункт 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На думку заявника, висновок суду першої інстанції про доведеність отримання позивачами повідомлень про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки ж неправильним, оскільки рекомендовані повідомлення не містять інформації щодо предмета доказування, а сам визначення конкретних осіб (підписів, прізвищ, імен та по-батькові або ініціалів), які реально отримали такі відправлення. Позивачі заперечують отримання таких відправлень.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року витребувано з Оболонського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 756/14584/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності.

23 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Ю. А. на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала мотивована тим, що заявником до апеляційної скарги, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України, не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розміру, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

За ухвалою суду заявнику необхідно було сплатити судовий збір у розмірі

3 999,99 грн

На виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, представник ОСОБА_1 - адвокат Чепусов Ю. А. 08 грудня 2021 року через засоби електронного зв?язку подав до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано квитанції від 08 грудня 2021 року № 88906 про сплату судового збору у розмірі 3 999,99 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Ю. А. на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до

ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

31 грудня 2021 року представник ТОВ «Каса народної допомоги» - адвокат Мельник А. В. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить:

- у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовити;

- апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у справі № 756/14584/17и за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності залишити без змін.

Відзив мотивовано так:

- суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, адже позовна заява не містить жодних підстав та доводів позивачів щодо незаконності самої державної реєстрації. Вимога зазначена у позовній заяві про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги» є виключно похідною від вимоги про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння. Крім того, сторона відповідача зазначає, що нею було надано до суду копії документів на підставі яких було зареєстровано право власності на спірну квартиру;

- суд першої інстанції прийняв рішення про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті обґрунтовано та у відповідності до норм ЦПК України. Аргументи заявника щодо відмови судом першої інстанції в оголошенні перерви для підготовки представником позивачів заяви про зміну підстав позову у зв?язку із зміною фактичних обставин справи після подачі позову є безпідставними, оскільки з моменту зміни «фактичних обставин справи» до засідання. яке відбулося 26 січня 2021 року пройшло понад 3 роки, а відтак у сторони позивача було достатньо часу для подання заяви про зміну предмету позову.

- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо законності підстав набуття відповідачем права власності на спірну квартиру на підставах та у порядку передбаченому Законом;

- позовні вимоги позивачів щодо витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними, адже ґрунтуються на рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року п справі № 756/9820/15-ц, яке є скасованим.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чепусов Ю.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ «Каса народної допомоги» адвок5ат Почерняк І.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Належним чином повідомленні про дачу, час та місце розгляду справи позивачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 756/14584/17 за відсутності позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Цивільна справа № 756/14584/17 судом апеляційної інстанції переглядається лише в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги» про:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги»;

- визнання за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині цивільна справа № 756/14584/17 судом апеляційної інстанції, в силу правил частини першої статті 367 ЦПК України, не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз прохальної частини апеляційної скарги свідчить про те, що представник ОСОБА_1 - адвокат Чепусов Ю. А. просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду цивільної справи, в силу правил частини першої статі 367 ЦПК України, обмежений лише вимогами апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 08 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено кредитний договір № 0807001/000-КФ1В/13, за умовами якого їй надано кредит у сумі 360 000,00 грн зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами. Згідно видаткового касового ордеру від 08 липня 2013 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Каса народної допомоги» згідно кредитного договору № 0807001/000-КФ1В/13 готівкові кошти у сумі 360 000,00 грн.

У якості забезпечення виконання зобов&apos;язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено договір іпотеки від 08 липня 2013 року (далі також договір), з видачею заставної, посвідчений 08 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. за реєстровим № 6187, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 2007 року Службою замовника житлово-комунальних послуг Оболонського району м. Києва. Вартість предмету іпотеки сторони оцінили у розмірі 380 000,00 грн.

Запис про іпотеку на підставі договору, укладеного 08 липня 2013 року між

ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 08 липня 2013 року, про що свідчать витяги з цих реєстрів.

Згідно пункту 5.1-5.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.4 договору визначено, що у разі порушення умов основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту даного договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь - який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Визначений цим договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.3 договору).

Згідно пункту 6.2 договору сторони договору вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на розсуд іпотекодержателя або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного договору, або шляхом набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому цим договором.

Пунктом 6.3 договору визначено, що сторони цього договору вирішили, що іпотекодержатель, у разі порушення боржником (іпотекодавцем) зобов&apos;язань за основним договором, задовольняє забезпечену іпотекою вимогу на свій розсуд або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або шляхом набуття права продажу від свого імені предмету іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є дане застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за основним договором.

Відповідно до пункту 6.8 договору якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунуті у строк, зазначений іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, що на розсуд іпотекодержателя або іпотекодавець передав у власність іпотекодержателю предмет іпотеки, або іпотекодержатель набув права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Установлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови кредитного договору від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13.

З матеріалів справи убачається, що 01 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. на підставі заяв ТОВ «Каса народної допомоги» від 30 вересня 2014 року надіслано повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, які були вручені позивачам

10 жовтня 2014 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами приватного нотаріуса та відмітками в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 132-146).

Згідно повідомлення ТОВ «Каса народної допомоги» від 06 квітня 2015 року, направленого ОСОБА_1 , за укладеним між сторонами кредитним договором відбулося примусове погашення заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки через невиконання умов кредитного договору. Предмет іпотеки було прийнято кредитором у свою власність 09 лютого 2015 року за ринковою вартістю 910 054,44 грн. Заборгованість за кредитним договором була зафіксована станом на 22 січня 2015 року в розмірі 1 050 192,03 грн.

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об&apos;єкта нерухомого майна від 26 жовтня 2017 року № 101632559, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ «Каса народної допомоги» на підставі договору іпотеки від 08 липня 2013 року.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Каса народної допомоги», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про захист прав споживача та визнання договорів недійсними.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір від 08 липня 2013 року

№ 0807001/000-КФ1В/13, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги».

Визнано недійсним договір іпотеки від 08 липня 2013 року, укладений між

ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. 08 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 6187.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги» відхилено.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року заяву

ТОВ «Каса народної допомоги» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 05 жовтня 2016 року задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про захист прав споживача та визнання договорів недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, враховуючи відсутність визначеного у кредитному договорі грошового еквіваленту отриманих у кредит грошових коштів у розмірі 360 000 грн в іноземній валюті, встановлення формул валютного ризику як для повернення кредиту, так і для сплати процентів за користування кредитом, ускладнило прочитання споживачем та визначення сукупної вартості кредиту. Оскільки доказів того, що споживачу до укладення кредитного договору була надана інша письмова інформація про сукупну вартість кредиту з відповідними прикладами розрахунків не надано, тому суд апеляційної інстанції, врахувавши положення частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визнав недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору.

Постановою Верхового Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року залишено без змін.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Каса народної допомоги» про:

- витребування із чужого незаконного володіння у ТОВ «Каса народної допомоги» об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано на підставі договору іпотеки, серія та номер: 6187, виданий 08 липня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О. В.;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги»;

- визнання за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 1) ОСОБА_1 не отримувала повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки від ТОВ «Каса народної допомоги», 2) рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено - визнано недійсним кредитний договір від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги»; - визнано недійсним договір іпотеки від 08 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. 08 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 6187, що на переконання позивачки свідчить про незаконне набуття права власності ТОВ «Каса народної допомоги» на об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 .

За правилами частини першої статті 13 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час розгляду справи) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до речення першого частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від

25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19 та від

22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20.

Постановою Апеляційного суду міста Києва, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, якою визнано недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та

ОСОБА_1 , судом прийнята 07 лютого 2018 року.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що з моменту звернення до суду з позовними вимогами (жовтень 2017 року) до моменту закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (26 січня 2021 року), тобто протягом більш ніж 3-х років, та з моменту винесення постанови Апеляційним судом міста Києва (07 лютого 2018 року) до моменту закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (26 січня 2021 року), тобто протягом більш ніж 2-х років, позивачем не змінювалися підстави позову, що є його процесуальним правом.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги», суд першої інстанції дотримуючись принципу диспозитивності судового процесу в межах доводів, наведених позовній заяві здійснив розгляд справи та вирішив спір по суті заявлених позовних вимог.

Правилами частини першої статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене Київський апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи, не приймає та не надає оцінки аргументам заявника про невідповідність поданих документів ТОВ «Каса народної допомоги» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О. В. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що, на переконання сторони позивача, є підставою для відмови у державній реєстрації (пункт 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв?язку із частковим визнання рішенням суду недійсним кредитного договору в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору, який прямо впливає на визначення розміру заборгованості позивача.

До апеляційної скарги заявником одночасно було додано клопотання про витребування у Київської міської державної адміністрації, як суб?єкта державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, відповідно до законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень доказів, а саме: належним чином засвідчені копії документів, що містяться в реєстраційній праві, на підставі яких 05 лютого 2015 року о 15 год 38 хв. проведено оскаржувані реєстраційні дії щодо об?єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , та складається з 3-х кімнат, загальною площею 61,80 кв. м та житловою площею 42,4 кв. м, а саме реєстрацію права власності на вищезазначений об?єкт нерухомості за ТОВ «Каса народної допомоги».

Клопотання мотивовано зміною фактичних обставин справи з моменту подання позовної заяви, а саме: скасування постановою Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року у справі

№ 756/9820/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про захист прав споживача та визнання договорів недійсними, яке було однією з основних підстав позову.

Апеляційним судом у задоволенні вказаного клопотання відмовлено ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання.

Аналогічне клопотання було завлено у суду першої інстанції під час підготовчого судового засідання 21 січня 2021 року, у задоволенні якого ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, було відмовлено.

За правилами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом диспозитивності, встановленої у ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга стаття 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статі 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як свідчить аналіз клопотання про витребування доказів, який заявлено до суду апеляційної інстанції, та який є аналогічним, клопотанню, який було завлено у суді першої інстанції під час підготовчого провадження у справі, докази, які представник позивача просить витребувати, стосуються встановлення факту спірності/безспірності суми боргу, яка була зазначена у повідомленнях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповською О. В., які були надіслані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, що не є підставою заявлених позовних вимог у цій справі, а відтак є неналежними в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не стосуються предмета доказування в межах підстав заявлених позовних вимог у цій справі.

Київським апеляційним судом вже зазначалося про те, що стороною позивача з моменту звернення до суду з позовними вимогами (жовтень 2017 року) до моменту закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (26 січня 2021 року), тобто протягом більш ніж 3-х років, та з моменту винесення постанови Апеляційним судом міста Києва (07 лютого 2018 року), що за аргументами сторони позивача є зміною фактичних обставин справи, до моменту закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (26 січня 2021 року), тобто протягом більш ніж 2-х років, позивачем не змінювалися підстави позову, що є його процесуальним правом.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

За наведених підстав, Київський апеляційний суд не знайшов підстав для задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки такі не стосуються предмета доказування в межах розгляду цієї справи.

За вказаних підстав Київський апеляційний суд визнає безпідставними аргументи заявника про неправомірну та необґрунтовану відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання про витребування доказів

Щодо суті заявлених позовних вимог в межах доводів, наведених в позовній заяві, та в межах вимог апеляційної скарги, Київський апеляційний суд зазначає таке.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про: - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України державним реєстратором Дахно А. М., номер: 19145685 від 06 лютого 2015 року за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «Каса народної допомоги» та - визнання за ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , мотивовані тим, що 1) ОСОБА_1 не отримувала повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки від ТОВ «Каса народної допомоги», 2) рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу

ОСОБА_1 : - визнано недійсним кредитний договір від 08 липня 2013 року

№ 0807001/000-КФ1В/13, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги»; - визнано недійсним договір іпотеки від 08 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. 08 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 6187, що на переконання позивачки свідчить про незаконне набуття права власності ТОВ «Каса народної допомоги» на об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 .

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі у редакції, чинній на час реєстрації права власнсоті) вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 7, 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

17 жовтня 2013 року № 868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 11 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.

Для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З матеріалів справи відомо, що відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог до відзиву на позовну заяву додав, зокрема копію повідомлення адресоване ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, яке було вручено їй 10 жовтня 2014 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами приватного нотаріуса та відмітками в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року, яким визнано недійсним кредитний договір від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги»; - визнано недійсним договір іпотеки від 08 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. 08 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 6187, що на переконання позивачки свідчить про незаконне набуття права власності ТОВ «Каса народної допомоги» на об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , скасовано постановою Верховного Суду України від

01 листопада 2017 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час повторного перегляду справи судом Апеляційним судом міста Києва

07 лютого 2018 року винесено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до

ТОВ «Каса народної допомоги», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 про захист прав споживача та визнання договорів недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 .

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року залишено без змін.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов&apos;язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов&apos;язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов&apos;язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Під час апеляційного розгляду справи, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що на час здійснення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Каса народної допомоги» кредитний договір від 08 липня 2013 року № 0807001/000-КФ1В/13, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» та договір іпотеки від 08 липня

2013 року, укладений між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. 08 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 6187, був визнаний недійсним. Матеріали справи містять докази про отримання ОСОБА_1 повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, яке було вручено їй

10 жовтня 2014 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами приватного нотаріуса та відмітками в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв?язку із їх недоведеністю, оскільки підстави, на які посилалася позивачка у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правильним.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги» про визнання права власності, то такі є похідними від первинних, а відтак задоволенню також не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов&apos;язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов&apos;язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов&apos;язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Ю. А. без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Ураховуючи те, що Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Ю. А. без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня

2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Каса народної допомоги» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності - без змін, новий розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чепусова Юрія Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна