Справа № 202/671/20
Провадження № 2/202/51/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у 2015 році на роботі познайомився ОСОБА_4 . В них склалися близькі стосунки та вони почали зустрічатися. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_5 . Однак він не був записаний у книзі реєстрації народжень та свідоцтві про народження дитини як батько. Замість цього зазначено неіснуючу особу - ОСОБА_3 . Разом із тим, він знає своє батьківство щодо дитини. З моменту народження дитини регулярно надсилав грошові кошти на її утримання. Бажає приймати участь у вихованні сина. Але у зв`язку із непорозумінням з матір`ю дитини ОСОБА_4 остання відмовляється вносити зміни до актового запису про народження та записати його батьком, не дозволяє бачитися з дитиною.

За цих підстав позивач просить визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Дніпропетровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису № 93 від 14 липня 2016 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши відомості про батька: ОСОБА_3 , громадянин України.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначення підготовчого засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 жовтня 2020року за клопотанням позивача з метою з?ясування його батьківства стосовно дитини, народженої відповідачем, була призначена судово-медична генетична експертиза, проведення якої доручено Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.

Зазначена експертиза не була проведена у зв?язку з неявкою для проведення експертизи обох сторін 16.11.2020 року та неявкою ОСОБА_4 разом із дитиною 14.12.2020 року.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року ухвалу суду про призначення у справі судово-медичної генетичної експертизи було повторно направлено до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради для проведення експертизи.

Однак судово-медична генетична експертиза у справі не була проведена у зв?язку з неявкою обох сторін на експертизу 19.04.2021, 17.05.2021, 29.06.2021, 26.07.021, 25.08.2021 року.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06.12.2021 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Цією ж ухвалою підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на його задоволенні на підставі наявних у справі доказів, зокрема просив урахувати, що відповідач ухилилася від проведення судово-генетичної експертизи. Крім того, вважав, що факт батьківства позивача підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому дані батька записані як « ОСОБА_3 », а також платіжними дорученнями про перерахування позивачем грошових коштів на утримання дитини.

В свою чергу, представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, вважала, що батьківство позивача щодо дитини не доведено. Наголосила на тому, що судово-генетична експертиза не була проведена з причини неявки на експертизу обох сторін. У наданих позивачем платіжних дорученнях про перерахування коштів не зазначено призначення платежу. Крім того, кошти перераховувалися не на рахунок відповідача, а іншої особи.

Представник третьої особи - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина ОСОБА_5 .

При цьому згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини, виданого 14.07.2016 року Дніпропетровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі актового запису № 93 від 14 липня 2016 року, батьком дитини зазначено « ОСОБА_3 ».

Відповідно до частин 1-2 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Частинами 3-4 статті 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, справи про визнання батьківства щодо дитини, в актовому записі про народження якої відомості про батька зазначені відповідно до частини 1 статті 135 СК України, суд вирішує відповідно до статті 128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Заявляючи позовні вимоги про визнання свого батьківства стосовно дитини, народженої відповідачем, позивач не надав доказів, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто, що ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері.

Крім того, пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому статтями 77 та 78 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності та допустимості доказів, зокрема, належними визнаються докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з роз`ясненнями, які були викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза)».

Як зауважив Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Рішення Калачова проти Російської Федерації від 07 травня 2009 року).

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як на докази походження дитини від позивача представник позивача посилався в судовому засіданні на ухилення відповідача від проведення генетичної експертизи, а також збіг ім`я та по батькові батька дитини, що записані в акті про народження, з даними позивача, а також на перерахування позивачем коштів на утримання дитини.

Проте суд бере до уваги, що призначена у даній справі судово-медична генетична експертиза не була проведена з причини неявки обох сторін на експертизу, а не лише відповідача з разом із дитиною.

Крім того, відомості, зазначені у свідоцтві про народження дитини, не містять фактичних даних щодо кровної спорідненості позивача та дитини, народженої відповідачем, та за відсутності інших доказів носять характер припущення щодо визначення походження дитини саме від позивача.

Також суд звертає увагу, що у наданих позивачем платіжних дорученнях про перерахування грошових коштів не зазначено призначення платежів.

Більш того, одержувачем грошових коштів указано не відповідача чи її дитину, а взагалі іншу особу - ОСОБА_7 .

Будь-яких інших доказів на підтвердження свого батьківства стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач суду не надав.

За таких обставин суд вважає, що сам по собі факт ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи, на яку, до речі, не з`явився і сам позивач, за відсутності інших доказів походження дитини від позивача не може бути покладено в основу задоволення позову, тобто не може бути безумовною та єдиною підставою для визнання батьківства позивача.

Отже, враховуючи, що позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження походження від нього дитини, народженої відповідачем, у тому числі, що відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, а рішення суду про визнання батьківства не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства позивача відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (м. Дніпро, вул. Шмідта, 43А), про визнання батьківства відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко