Справа № 715/2640/21
Провадження № 2/715/37/22
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого-судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання недійсним Договору, рішення та наказу, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання недійсним Договору, рішення та наказу.
Посилається на те, що у 1999 році ОСОБА_2 подана заява до Коровійської сільської ради про надання йому земельної ділянки, площею 0,015 га. для розміщення пункту вулканізації, яка знаходиться на куті Черетей в районі гаражного кооперативу №2. Таке волевиявлення обумовлене тим, що позивач є фізичною особою - підприємцем і для здійснення своєї підприємницької діяльності потребував отримання землі спеціального цільового призначення. Внаслідок розгляду цієї заяви, виконком Коровійської сільської ради видав рішення № 1/2 від 27 січня 1999 року. Даним розпорядчим актом виконавчий комітет вирішив задовільнити прохання позивача і надати дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки під розміщення пункту вулканізації.
29 квітня 1999 року позивачу, Коровійською сільською радою видано Державний акт на право постійного користування землею на підставі рішення Коровійської сільської ради народних депутатів Глибоцького району Чернівецької області ВІД 02 КВІТНЯ 1999 року. Таким чином, позивачу у постійне користування надано земельну ділянку розміром 0,015 га. з цільовим призначенням - розміщення пункту вулканізації.
Нещодавно, для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру позивач звернувся у відповідну організацію із землеустрою для виготовлення технічної документації щодо встановлення меж ділянки в натурі та звернулась із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Так, позивачу стало відомо, що більша частина земельної ділянки, яка на праві постійного користування, належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки.
З кадастрової карти та інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що земельна ділянка площею 0,0514 га з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що належала на праві власності ОСОБА_4 , а в подальшому за договором купівлі-продажу була відчужена ОСОБА_4 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить на праві постійного користування позивачу.
Отже, під час надання орієнтовного місця розташування меж своєї землі, ОСОБА_3 охопив також і велику частину землі позивача. Надалі, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, продав сформовану земельну ділянку ОСОБА_4 . Натепер, остання володіє, користується та розпоряджається частиною земельної ділянки, яка належить позивачеві. Відомості щодо теперішнього власника земельної ділянки витікають з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
04 листопада 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.
10 листопада 2021 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 направив до суду ухвалу про виправлення недоліків позовної заяви.
11 листопада 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області відкрито провадження по даній справі, справу призначено до підготовчого судового засідання.
02 грудня 2021 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 направив до суду клопотання про зупинення провадження по справі.
02 грудня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено, зупинено провадження по даній справі.
19 січня 2022 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 направив до суду клопотання про поновлення провадження по справі.
21 січня 2022 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області поновлено провадження по даній справі.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила обставини справи, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляли. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що у 1999 році ОСОБА_2 подана заява до Коровійської сільської ради про надання йому земельної ділянки, площею 0,015 га. для розміщення пункту вулканізації, яка знаходиться на куті Черетей в районі гаражного кооперативу №2. Внаслідок розгляду цієї заяви, виконком Коровійської сільської ради видав рішення № 1/2 від 27 січня 1999 року. Даним розпорядчим актом виконавчий комітет вирішив задовільнити прохання позивача і надати дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки під розміщення пункту вулканізації.
29 квітня 1999 року позивачу, Коровійською сільською радою видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000990 на підставі рішення Коровійської сільської ради народних депутатів Глибоцького району Чернівецької області ВІД 02 КВІТНЯ 1999 року. Таким чином, позивачу у постійне користування надано земельну ділянку розміром 0,015 га. з цільовим призначенням - розміщення пункту вулканізації.
З кадастрової карти та інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що земельна ділянка площею 0,0514 га з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що належала на праві власності ОСОБА_4 , а в подальшому за договором купівлі-продажу серії та номеру 2062 від 22 липня 2021 року була відчужена ОСОБА_4 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить на праві постійного користування позивачу.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Відповідно до статті 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Отже, чинним українським законодавством встановлено, що вилучити у постійного землекористувача його ділянку неможливо, окрім як за його однозначною письмовою згодою. Судом встановлено, що ОСОБА_2 такої згоди не надавав, але його позбавили права постійного користування землею, отриманого згідно із законом.
ОСОБА_4 продовжує користуватись та на власний розсуд розпоряджатись частиною земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на праві постійного користування. Таке свідчить, що ОСОБА_4 не визнає прав ОСОБА_2 на користування і володіння всього земельного масиву площею 0,015 га. з цільовим призначенням - розміщення пункту вулканізації, наданих йому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І -ЧВ № 000990 від 29.04.1999 року.
Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Крім того, згідно вимог ст.16 цього Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути і та скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
За змістом ст.24 цього Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 ст. 95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або держорганом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5 ст.116 ЗК України).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 статті 152 ЗК України).
Відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 №1051 визначено порядок ведення державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051).
Згідно пункту 50 Порядку №1051 дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.
Пунктами 60, 61 Порядку №1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.
Суд вважає, що позивачем вірно обрано спосіб захисту, оскільки позивач є користувачем спірної земельної, а не власником, тому саме заявлені ним позовні вимоги є вірно обраним способом захисту, на противагу вимогам про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, які вправі заявити тільки власник майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Повний текст судового рішення виготовлено 19 квітня 2022 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: