Справа № 465/7458/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3023/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні Відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представників позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартьянової С.М. від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , треті особи ЛКП «Львівський ліхтар», Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, виконавчий комітет Львівської міської ради, Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звільнити самовільно захоплену частину балкону загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 та повернути його до первинного стану згідно з проектною-технічною документацією будинку шляхом демонтажу за власний рахунок пластикових вікон та інших незаконних конструкцій встановлених відповідачами вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та в позові відмовити.

Вважає рішення незаконним та не обґрунтованим. Зазначає, що посилання на акти ЛКП «Львівський ліхтар» та рішення адміністративної комісії не відповідають вимогам ст.ст. 76,77,78,,79,80, 82 ЦПК України. Вказує, що до суду подані фото і відео докази про те, що жодного приєднання балкону до квартири немає, жодної підмурівки немає, прохід по балкону вільний. В засіданні суду сама позивачка заявила, що має доступ до всього балкону. Отже немає порушення її прав. Однак, з невідомих причин, в судовому рішенні не дано оцінку і не прийнято до уваги те, що згідно поданих до суду і досліджених в судовому засіданні, фотографій і відео зйомки очевидно те, що на час слухання справи до площі всього балкону у позивачки є доступ. ЛКП « Львівський ліхтар» актом від 02.06.2021 року підтвердило, що доступ до балкону звільнений. Також суд, в рішенні, посилається на те, що встановлення вікон на балконі ніби то перешкоджає попаданню сонячного світла в квартиру позивачки. На підтвердження цього в матеріалах позову і в матеріалах судової справи немає жодного доказу. Згідно розрахунку, проведеного ФОП ОСОБА_7 - фахівцем у галузі архітектури (кваліфікаційний сертифікат-серія АА №003985) час попадання прямих сонячних променів у вікно позивачки є однаковим - що без заскленої конструкції та зі заскленим балконом є однаковим. Вказує, що в судовому розгляді не було встановлено жодних ознак того, що балкон є спільного користування - по балкону немає проходу, позивачка не використовує спірну частину балкону для будь яких потреб і реалізації своїх прав. З балкону є один вихід - у квартиру відповідачів. Судом не встановлено жодного порушення прав і інтересів позивачки, що як вказав сам суд у рішенні є необхідним для врахування при прийнятті рішення.

В судове засідання ОСОБА_6 та представники третіх осіб ЛКП «Львівський ліхтар», Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської рада, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника на підтримання апеляційної скарги, представників позивачки - в заперечення скарги, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 2, 4, 12, 81, 13, 89 ЦПК України, ст. 15, ч.1 ст. 319, ст.391, ч.2 ст. 382 ЦК України, ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, постанову Кабінету Міністрів України від 24січня 2006року №45«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8жовтня 1992року №572», Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015року №417-VIII, п. 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005року, рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року та частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII , та задовольняючи позов, виходив з того, що співвласницею квартири АДРЕСА_2 є позивачка. Іншими співвласниками вказаної квартири є члени її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 22.11.2001р., та зареєстроване в ЛОДК БТІ ЕО за № 54321. Квартира АДРЕСА_3 ) та складається з 3-ох кімнат, кухні та допоміжних приміщень, що підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру складеним Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 31.10.2001р. Судом встановлено що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , без дозвільних документів без погодження провели підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , тим самим провели приєднання частини балкону загального користування до своєї квартири. Факт проведення відповідачами самочинного влаштування даної добудови балкону підтверджується наступним. Як вбачається з акту комісії ЛКП «Львівський ліхтар» від 18.09.2018р. встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 без дозвільних документів самовільно провели підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , тим самим провели приєднання частини балкону загального користування до своєї квартири. Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради відповідачів згідно постанови №424 від 26.07.2018р. та № 666 від 11.10.2018р. відповідно, притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.150 КУпАП за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків. Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ЛКП «Львівський ліхтар». Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 21.06.2000р., іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_11 (донька), ОСОБА_12 (донька), ОСОБА_13 (внук), ОСОБА_14 (внук), ОСОБА_15 (чоловік). Жодних дозволів на переобладнання всього (або частини) балкону загального користування другого поверху в будинку АДРЕСА_1 не наддавались, що стверджується відповіддями Франківської районної адміністрації ЛМР від 13.11.2018 року №35-9076 та від 20.11.2018 року за №35-9268. Факт незаконного встановлення без дозвільних документів без погодження провели підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 підтверджено матеріалами справи, наданими позивачем, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідачів звільнити самовільно захоплену частину балкону загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 та повернути його до первинного стану згідно з проектною-технічною документацією будинку шляхом демонтажу за власний рахунок пластикових вікон та інших незаконних конструкцій встановлених відповідачами вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , позивач посилалася на те, що внаслідок встановлення такої конструкції її обмежено в можливості вільно переміщуватись по балкону, впливає на протипожежний та технічний стан загального балкону, перешкоджає попаданню сонячного світла до її квартири. Враховуючи вище вказане, факт наявності перешкод у користуванні майном позивачем встановлено, а тому відповідно суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги . Отже, судом безперечно встановлено, що влаштована відповідачами добудова балкона до їх квартири є самочинною, оскільки проведена без згоди мешканців будинку, дозволу районної адміністрації. При цьому, жодних доказів про існування проектної документації чи дозвілу органу місцевого самоврядування на реконструкцію балкону загального користування, чи доказів звернення відповідачів для виготовлення таких документів суду не надано.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду - немає.

Позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ЛКП «Львівський ліхтар», Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, у якому просила:

?зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звільнити самовільно захоплену частину балкону загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 та повернути його до первинного стану згідно з проектною-технічною документацією будинку шляхом демонтажу за власний рахунок пластикових вікон та інших незаконних конструкцій встановлених відповідачами вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що є співвласницею квартири АДРЕСА_2 . Іншими співвласниками вказаної квартири є члени її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 22.11.2001р., та зареєстроване в ЛОДК БТІ ЕО за № 54321. Квартира АДРЕСА_3 ) та складається з 3-ох кімнат, кухні та допоміжних приміщень, що підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру складеним Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 31.10.2001р. Одна з кімнат, (3 кімната площею 21,3 кв.м) своїм єдиним вікном виходить у внутрішній двір будинку. Отже, природне освітлення в кімнату проникає виключно через це вікно. За цим єдиним вікном кімнати та вздовж всієї внутрішньої несучої стіни будинку розташований балкон загального користування. Приблизно в травні-червні 2018 року відповідач, мешканці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , без погодження провели підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , тим самим провели приєднання частини балкону загального користування до своєї квартири. 03.07.2018р. позивачка зверталась із відповідною заявою щодо здійснення самочинного будівництва до Директора ЛКП «Старий ліхтар» та Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, але у відповідь отримала самі лише відписки, копії додаються.

Відповідно до ст. 144 Конституції України, ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Також, відповідно до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Також, відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_16 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фондута за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) N4-рп/2004 від 02.03.2004р. , в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ) треба розуміти так: Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією нимиквартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідногодокумента, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім цього, відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до змісту пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, а у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку, а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями. При проектуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено: утеплення і скління існуючих балконів і лоджій; улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, їх скління; улаштування нових віконних прорізів і розширення існуючих віконних і балконних прорізів; зміна форм і кольорів віконних рам і балконних дверей.

Відповідно до Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» до таких робіт відносяться лише роботи з заміни існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків. Всі інші роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, виконання яких передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - потребує дозволу на виконання будівельних робіт.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015року №417-VIII (далі за текстом будинку; нормативно-правовий акт № 417-VIII від 14.05.2015" Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.6 Закону №417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005року встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.

Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Не допускається за другим абзацом п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, - що співвласницею квартири АДРЕСА_2 є позивачка. Іншими співвласниками вказаної квартири є члени її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 22.11.2001р., та зареєстроване в ЛОДК БТІ ЕО за № 54321. Квартира АДРЕСА_3 ) та складається з 3-ох кімнат, кухні та допоміжних приміщень, що підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру складеним Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 31.10.2001р.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , без дозвільних документів, без погодження із іншими власниками квартир та приміщень у будинку та відповідно співвласниками всіх приміщень, конструкцій та інших елементів будинку провели самовільні роботи на балконі загального користування, що належить усім співвласникам будинку в тому числі і позивачці по справі, а саме: підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , тим самим фактично провели приєднання частини балкону загального користування до своєї квартири. Вказаного відповідачами не спростовано та фактично не заперечувалось.

З акту комісії ЛКП «Львівський ліхтар» від 18.09.2018р., також, вбачається, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 без дозвільних документів самовільно провели підмурівку цегляної стіни та встановили пластикові вікна вздовж балкону загального користування на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , тим самим провели приєднання частини балкону загального користування до своєї квартири.

Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради відповідачів згідно постанови №424 від 26.07.2018р. та № 666 від 11.10.2018р. відповідно, притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.150 КУпАП за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків.

Також, судами встановлено, що Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ЛКП «Львівський ліхтар», що, також, не заперечено сторонами у справі..

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 21.06.2000р., іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_11 (донька), ОСОБА_12 (донька), ОСОБА_13 (внук), ОСОБА_14 (внук), ОСОБА_15 (чоловік).

Судом першої інстанції відповідно до наведених доказів вірно встановлено, що жодні дозволи на переобладнання всього (або частини) балкону загального користування другого поверху в будинку АДРЕСА_1 не надавались, що, також, стверджується відповідями Франківської районної адміністрації ЛМР від 13.11.2018 року №35-9076 та від 20.11.2018 року за №35-9268 та не спростовано відповідачами.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що влаштована відповідачами добудова балкона до їх квартири є самочинною, оскільки проведена без згоди мешканців будинку, дозволу районної адміністрації. При цьому, жодних доказів про існування проектної документації чи дозволу органу місцевого самоврядування на реконструкцію балкону загального користування, чи доказів звернення відповідачів для виготовлення таких документів суду не надано.

Вказаним самовільним переобладнанням балкону порушуються права інших співвласників будинку, зокрема, і позивачки та користування таким балконом, використання його за його цільовим призначенням. Вказаним самовільним переобладнанням створюються перешкоди у користування цим елементом будинку, додаткові незручності, певні загрози, тощо. Відповідно таке переобладнання впливає на права та інтереси позивачки та порушує їх.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: С.М. Копняк

М.М. Шандра