Провадження №2/463/518/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 29722, виданого 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (ідентифікаційний код юридичної особи 41350844, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вулиця Сурікова, буд. За, реквізити: IВАN НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованості на загальну суму 24 047 (двадцять чотири тисячі сорок сім) гривень; про стягнення з відповідача судових витрат.

Позов мотивує тим, що 18 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. на підставі виконавчого напису № 29722, виданого 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., було відкрито виконавче провадження № 67560194. Про дане провадження позивач дізналась із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Позивач вважає, що вказаний вище виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що такий був вчинений з порушенням діючого законодавства. Зокрема вказує, що 23 веренсня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Бригідою В.О. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, було вчинено виконавчий напис №29722 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № AG8716829 від 13 лютого 2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії L2845872, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», на загальну суму заборгованості 24 047 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подається ряд документів, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином. Звертає увагу на те, що однією з умов вчинення виконавчого напису є: засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, проте позивач не отримував жодних документів, що на його думку свідчить про те, що приватним нотаріусом не було дотримано процедури вчинення виконавчого напису, а отже він повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису згідно з нормами Закону України «Про нотаріат». Окрім того позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки при вчиненні такого нотаріус не перевірив безспірності стягнення грошових коштів, а саме: не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що на думку позивача є підставою вважати, що заборгованість не є безспірною. Також вважає, що наданий нотаріусу розрахунок боргу, здійснений відповідачем не може вважатися доказом безспірності вимог стягувача до боржника, оскільки він відображає односторонні арифметичні розрахунки відповідача. Позивач не погоджується із розрахунком суми заборгованості, встановленим виконавчим написом, оскільки встановлення відсотків за користування кредитом суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору. Відтак вважає, що стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входили в тому числі і відсотки за користування кредитом, дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не була безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. при вчиненні виконавчого напису № 29722 виданого 23 вересня 2021 року діяв неправомірно та безпідставно, вчинивши виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не пересвідчився у безспірності вимог відповідача до позивача, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що ке підлягає виконанню.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 30 листопада 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у такій.

Також ухвалою суду від 30 листопада 2021 року в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 29722, виданим 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованості на загальну суму 24 047 грн.

В судове засідання 20 квітня 2021 року позивач не з`явилась, разом з позовом подала заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити без її участі. Окрім того 5 квітня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, в тому числі шляхом скерування судових повісток на електронну адресу, зазначену на офіційному веб-сайті відповідача, а також розміщення оголошень про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в такі 10 лютого 2022 року, 23 березня 2022 року та 20 квітня 2022 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань до суду не подав.

Треті особи в судові засідання 10 лютого 2022 року, 23 березня 2022 року та 20 квітня 2022 також не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце проведення таких. 9 лютого 2022 року на електронну адресу суду надійшов лист третьої особи приватного нотаріуса Київського МНО Бригіди В.О. згідно з яким просить розглядати справу у його відсутність та винести рішення згідно чинного законодавства України. Інша третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про причини неявки не повідомив, письмових пояснень чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис № 29722 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дінеро» грошових коштів в сумі 24047 грн.

Так згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису № 29722 від 23 вересня 2021 року встановлено, що таким було вирішено звернути стягнення з ОСОБА_1 , боржника за кредитним договором № AG8716829 від 13 лютого 2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії L2845872, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро» (стягувача). Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 27 травня 2020 року по 6 серпня 2021 року. Сума заборгованості становить 23397 грн., що складаються з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12500 грн.; прострочена заборгованість по несплачених відсоткам за користування кредитом 10897 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 24047 грн. (а.с. 6).

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. розпочато виконавче провадження № 67560194, про що 18 листопада 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7).

Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає неправомірним нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом.

Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного.

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Як вже зазначалось вище 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис № 29722 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дінеро» грошових коштів в сумі 24047 грн.

З наявної копії зазначеного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З наведеного вбачається, що вчиняючи 23 вересня 2021 року виконавчий напис № 29722 приватний нотаріус Київського МНО Бригіда В.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між фінансовою компанією та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що за зазначеним виконавчим написом нотаріуса з позивача стягується заборгованість за кредитним договором № AG8716829 від 13 лютого 2020 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро».

Відомостей на підтвердження того, що позивачу (боржнику) було надіслано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, стороною відповідача суду не представлено, а відтак в цій частині суд надає віри покликанням позивача, зазначеним у позовній заяві про те, що такої вимоги позивач не отримувала.

Крім того, детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, суду не представлено. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Також у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір на загальну суму 1362 гривень, з яких 908 гривень сплачені за подання позовної заяви (а.с. 5), 454 гривень заяви про забезпечення позову (а.с. 14).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 223, 259, 263, 264, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 29722, виданий 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (ідентифікаційний код юридичної особи 41350844, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вулиця Сурікова, буд. За, реквізити: IВАN НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованості на загальну суму 24 047 (двадцять чотири тисячі сорок сім) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в користь ОСОБА_1 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом та заявою про забезпечення позову.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41350844.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місцезнаходження: 02068, м. Київ, пр-т Григоренка, 15, прим. 3, свідоцтво №8404;

приватний виконавець виконавчого округу м. Львова Пиць Андрій Андрійович, місцезнаходження: 73026, м. Львів, вул. Янева В., 23, під`їзд, 1, офіс 1, посвідчення №0035 від 6 червня 2017 року.

Суддя: Стрепко Н.Л.