Справа №345/3487/21
Провадження № 2/345/37/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2022 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мигович О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічнм позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частки у спільній частковій власності та права власності на спадкове майно за законом, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При зверненні відповідача ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки житловий будинок в цілому зареєстрований на праві особистої власнсоті за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_4 , відповідно до ст.112 ЦК УРСР (1963 рік) майно колгоспного двору належить йог членам на праві сумісної власнсоті, в якій слід визначити частки кожного члена коглгоспного двору.

На момент припинення колгоспного двору його членами були: чоловік позивачки ОСОБА_4 , позивачка ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 . У цьому ж житловому будинку була зареєстрована дочка ОСОБА_3 із своєю сім`єю, хоча вона фактично проживала у своєму побудовано житловому будинку АДРЕСА_1 , а тому участі у колгоспному дворі вона не приймала, кошти у його ведення не вкладала, тобто її частка у колгоспному дворі відсутня.

У зв`язку із вищенаведеним просить суд, визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, який прийнятий до спільного розгляду. Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_3 просила визначити 1/6 частку у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який проживав в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина за азконом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,4380 га.

16.07.2021 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Локатир М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовено у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

В позасудовому порядку вона не має можливості визнати за собою право власності на спадкове майно, тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_6 подали заяви в яких вказали про розгляд справи у їхній відсутності. Первісний позов просять задоволити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову. Позов ОСОБА_3 не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову. У задоволенні позову ОСОБА_3 , просить відмовити.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов ОСОБА_1 не визнає, просить у його задоволенні відмовити. Свої вимоги за зустрічним позовом підтримала, просить його задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подав до суду відзив. У відзиві зазначив, що об`єктом права на спадкування частки майна після смерті ОСОБА_4 є тільки 1/6 частка, а не 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 неправомірно просить визнати за нею право власності на спадкове майно - 1/3 частини. Оскільки до складу спадщини входить виключно 1/6 частка, яка належала спадкодавцю згідно Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.04.1988 року, як голові колгоспного двору на праві спільної сумісної власності за всіма членами колгоспного двору.

Відповідно до відомостей по господарського обліку Голинського старостинського округу калуської міської ради станом на 15.04.1991 року головою домогосподарства являється ОСОБА_4 , дане господарство відносить до категорії колгоспний двір і були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_1 (дружина); ОСОБА_2 (дочка); ОСОБА_5 (син); ОСОБА_10 (зять); ОСОБА_11 (онука). Відтак кожному належало по 1/6 частині домогосподарства.

Також ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також їй не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Окрім того ОСОБА_1 не маючи наміру успадковувати майно, 29.01.2020 року подала через сільську раду заяву до приватного нотаріуса Локатир М.В. про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Позов ОСОБА_3 підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 (а.с.8), батько ОСОБА_2 .

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.04.1988 року виданого виконкомом Голинської сільської ради народних депутатів (а.с.10), посвідчує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 .

Наведене свідчить, що об`єкт нерухомого майна в АДРЕСА_1 мав статус колгоспного двору, отож належав до спільної сумісної власності, за приписами ЦК УРСР, власниками якого було шість осіб, у тому числі позивачка за первісним та зустрічним позовами та відповідач, а головою двору спадкодавець ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей по господарського обліку Голинського старостинського округу калуської міської ради станом на 15.04.1991 року головою домогосподарства являється ОСОБА_4 , дане господарство відносить до категорії колгоспний двір і були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_1 (дружина); ОСОБА_2 (дочка); ОСОБА_5 (син); ОСОБА_10 (зять); ОСОБА_11 (онука). Відтак кожному належало по 1/6 частині домогосподарства - (а.с.79).

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також їй не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4

ОСОБА_1 не маючи наміру успадковувати майно, 29.01.2020 року подала через сільську раду заяву до приватного нотаріуса Локатир М.В. про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - (а.с.63).

Також із матеріалів справи вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звертався відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , якому і було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.17).

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема ЗУ "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Це знайшло також підтвердження у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", в якому вказується, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

Більш того, згідно глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину» Наказу Міністерства юстиції України №296/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій» вбачається, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Пунктом 1.2 пункту 1 глави 10 вказаного Порядку передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Пунктом 2.1.пункту 2 глави 10 цього ж порядку вбачається, що Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Суд вважає зазначити, що саме з моменту подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, нотаріус розпочинає процедуру встановлення дотримання заявником ( ОСОБА_1 ) вимог Закону та наявність підстав для вступу у спадщину, та приймає відповідне рішення (в тому числі, у разі пропуску 6-місячного строку надає відповідне письмове роз`яснення).

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, позивачка ОСОБА_1 та її представник не врахували, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.

Таким чином, зверненню до суду з даним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачці ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, однак таке питання у позасудовому порядку не вирішувалося, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 не зверталася та їй у видачі такого свідоцтва не відмовлено.

Таким чином, особа має право звернутися до суду тільки після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивачка особисто з заявою до нотаріуса не зверталася та будь-яких рішень (роз`яснень) не отримувала. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату, що не відповідає закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не дотримана процедура вступу у спадщину, у зв`язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 то такий, також підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.04.1988 року виданого виконкомом Голинської міської ради народних депутатів (а.с.10), посвідчує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 , в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу, і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули із членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові та членам колгоспного двору.

Відповідно до відомостей по господарського обліку Голинського старостинського округу калуської міської ради станом на 15.04.1991 року головою домогосподарства являється ОСОБА_4 , дане господарство відносить до категорії колгоспний двір і були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_1 (дружина); ОСОБА_2 (дочка); ОСОБА_5 (син); ОСОБА_10 (зять); ОСОБА_11 (онука). Відтак кожному належало по 1/6 частині домогосподарства - (а.с.79).

За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим кожному члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року належить по 1/6 в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , як таким, що не втратили право на частку в його майні.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належну частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

16.07.2021 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Локатир М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовено у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини, а також відповідно до ст.112 ЦК УРСР (1963 рік) майно колгоспного двору належить йог членам на праві сумісної власнсоті, в якій слід визначити частки кожного члена коглгоспного двору - (а.с.60).

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

При цьому відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав (перетворення колгоспного двору на радгосп, виход з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після кожного з його колишніх членів.

За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим ОСОБА_3 , на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 належала 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , як члену колгоспного двору, як такою, що не втратила права на частку в його майні.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про визнаня за нею право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , суд не знаходить правових підстав для задоволення даної вимоги, виходячи із наступних підстав.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Як вбачається із відмови Калуського районного приватного нотаріуса Локатир М.В., ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення частково, оскільки вона є такою, що не прийняла спадщину після смерті батька відповідно до закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України суд -

Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Визначити частку у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходитьсяза адресою: АДРЕСА_1 на 1/6 її частини за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: