справа №932/1387/20
провадження №2/932/378/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2020 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати недійсним договір на інші споживчі цілі № від 17.04.2018, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень».

Узагальнені доводи позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.01.2020 в Українському бюро кредитних історій він дізнався про наявність оскаржуваного кредитного договору. Проте ним такий договір не підписувався, грошові кошти він не приймав. Враховуючи, що договору він не підписував, такий договір є нікчемним. При укладенні договору, іншою особою було вчинено шахрайство. У день укладення оскарженого договору, а саме 17.04.2018, він не перебував у місці укладення договору в місті Києві.

Узагальнені доводи відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень».

Відповідач вказує, що відступив право вимоги за оскаржуваним кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» правом на подання відзиву не скористався.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі явки представників в судове засідання не забезпечили.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.05.2005, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Із копії картки фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 одержано ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Позивачем долучено копії заяви № від 17.04.2018 на отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦФР», копію паспорту кредиту та копію заяви про приєднання до умов отримання кредитів.

У вказаних документах вказано місто Київ, дата 17.04.2018. Позичальник: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданим Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.05.2005. Кредит надається шляхом сплати ТОВ ФК «ЦФР» коштів в сумі 14 596 грн. на рахунок ОСОБА_2 . У графі підпис позичальника міститься підпис та зазначається особу ОСОБА_1 .

Між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», як кредитором та Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новим кредитором укладено договір відступлення прав вимоги №20191209 згідно умов якого права кредитора за договором кредиту № від 17.04.2018 передано до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Згідно листа головного спеціаліста відділу обліку кадрів та персоналу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 ОСОБА_1 17.04.2018, згідно табелю робочого часу та журналу обліку працівників, перебував на робочому місці, тобто з 08:00 год. до 17:00 год.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2).

Відповідно до ч.2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно п. 1.1 Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦПК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Вказаний висновок наведений і в інших рішеннях Верховного Суду, останній у постанові від 14.02.2022 по справі №159/3983/15.

У відповідності до абзацу першого ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.3 вказаної статі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абзацу першого ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновки, що: п.7.18 - правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним; п.7.33 - Верховний Суд України вказав таке: «Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України»; п.7.34 - за таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним; п.7.26 - у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Висновки суду.

У позові позивач просить визнати договір недійсним, одночасно вказує про його нікчемність, а обґрунтування позову зводиться до того, що договір не підписаний позивачем тобто є неукладеним.

Суд звертає увагу, що це три різні, взаємовиключні обставини. Неукладений договір не може бути ні нікчемним ні визнаним недійсним. Нікчемним договір є в силу закону і він також не може бути визнаний недійсним судом.

При цьому суд виходить із наведених позивачем підстав позову. Так позов обґрунтовано двома обставинами: позивачем договір не підписувався; позивачем не отримувались грошові кошти.

Щодо заперечення факту підписання договору.

Така обставина свідчить про не укладення договору, що виключає можливість визнання такого договору недійсним, а відповідно й задоволення позову.

Крім того, за позицією ВП ВС у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Також, суд зазначає, що цивільний процес ґрунтується на принципах диспозитивної та змагальності, на відміну від адміністративного процесу.

Заперечуючи, що підпис на договорі кредиту йому не належить, позивач не подав достатніх доказів на підтвердження вказаної обставини, зокрема висновку експертизи. Також позивачем не заявлено клопотання про призначення експертизи.

У кредитному договорі вказано ПІБ позивача, його РНОКПП та дані паспорта громадянина України. Мотивів про втрату паспорта громадянина України позивач не наводив.

Зазначення позивачем про вчинення відносно нього шахрайства є недоведеним, адже такі обставини можуть доводитися обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

На переконання суду довідка головного спеціаліста відділу обліку кадрів та персоналу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду не є достатнім доказом на спростування факту підписання позивачем договору.

Щодо заперечення факту отримання грошових коштів.

Згідно висновку ВС договір кредиту є консенсуальним. Надання кредиту, згідно такого договору є обов`язком кредитодавця.

Відтак обставина не надання кредиту не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. У такому випадку відбувається порушення умов договору кредитодавцем, а позичальник вправі вимагати передання йому грошових коштів чи припинення зобов`язання.

Відтак позов не може бути задоволений.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню, інших судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійним кредитного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Цитульський