ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Черкаси

справа № 711/5211/20 провадження № 22-ц/821/521/22 категорія 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Сіренка Ю.В., Гончар Н.І.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Адвокатське бюро «Бодашко та партнери»

відповідач: ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 - адвокат Міщенко Сергій Валентинович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Адвокатського обєднання «Бодашко та партнери» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом Адвокатського обєднання «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 про розірвання договору пожертви.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27 липня 2020 року Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору пожертви.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 квітня 2018 року між Адвокатським бюро «Бодашко та партнери», як Пожертвувачем та відповідачкою - фізичною особою ОСОБА_1 , як Обдаровуваною, було укладено Договір пожертви нежитлового приміщення та зареєстрованого в реєстрі за № 1205.

Відповідно до умов Договору, Пожертвувач передає, а Обдаровуваний приймає в пожертву нежитлове приміщення 5-го поверху № 53, загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщепь будинку побуту « Славутич ».

Також вказує, що метою договору було надання освіти дітям Обдаровуваного (п. 1.2. Договору), а згідно п. 3.2.1 відповідачка зобов`язана була використовувати пожертву за призначенням. Тобто, виключно з метою надання освіти дітям Обдаровуваного. Договір діє з моменту його підписання Сторонами (п. 2.1).

Відповідно ч. 1 ст. 730 ЦК України, пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву. Таке саме право Пожертвувача передбачено і п. 2.1.5. Договору.

Тому, з метою врегулювання існуючої суперечності, позивач звернувся до відповідачки з листом від 19 травня 2020 року, в якому просив письмово повідомити його, яким чином, починаючи з моменту укладення Договору, відповідачкою використовується дане приміщення відповідно до п. 1.2 Договору. Вказаний лист отримано відповідчкою 20 травня 2020 року, однак, відповіді на нього так і не було надано.

Листом від 03 липня 2020 року позивач звернувся до відповідачки з вимогою про розірвання Договору пожертви протягом 5-ти календарних днів, починаючи з дня отримання даної вимоги та повідомляв, що в іншому випадку, з метою захисту своїх прав та інтересів, буде вимушений звернутися із відповідним позовом до суду. Дану вимогу відповідачка отримала 07 липня 2020 року і знову залишила її без відповідного реагування.

Разом з тим, зазначає, що протягом всього терміну дії Договору, відповідачка не здійснювала будь-яких витрат по утриманню даного приміщення, а оплату комунальних послуг здійснював сам позивач.

З урахуванням вищевикладеного, Адвокатське об`єднання «Бодашко та партнери» просить розірвати Договір пожертви нежитлового приміщення від 25 квітня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1205, який було укладено між Адвокатським бюро «Бодашко та партнери» та фізичною особою ОСОБА_1 ..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підчас судового розгляду справи ні позивачем, ні його представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу про наявність підстав для розірвання вказаного Договору пожертви від 25 квітня 2018 року, оскільки єдиною підставою розірвання подібного Договору є лише використання пожертви не за призначенням.

Аналізуючи зміст договору, суд першої інстанції встановив, що в зазначеному договорі не було визначено, яка саме освіта має надаватися, протягом якого часу та в який спосіб нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення має бути використане для досягнення цієї мети. На момент розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неповнолітніми та отримують безкоштовну освіту, але в подальшому можуть виникнути обставини, які дійсно потребуватимуть матеріальних затрат на їх освіту, зокрема це можуть бути платні послуги репетитора, вступ на навчання до вузів на платній основі, придбання допоміжної літератури та підручників, комп`ютерної техніки для навчання. Тому, на думку суду, ОСОБА_1 , як Обдарована, не обмежена в часі та способі виконання вищевказаного Договору пожертви, а розірвання такого договору лише унеможливить подальше забезпечення неповнолітніх дітей платними освітніми послугами за рахунок предмета пожертви.

Крім того, судом першої інстанції було втснаовлено, що вищевказане нежитлове приміщення (пожертва) ще 01 лютого 2018 року було передане самим позивачем - Адвокатським бюро «Бодашко та партнери», в особі керівника ОСОБА_7, у безоплатне користування (оренду) ТзОВ «Сміла-2017» строком на 35 місяців, тобто до 01 січня 2021 року, що стверджується відповідним Договором оренди від 01 лютого 2018 року та актом прийому-передачі від 01 лютого 2021 року.

Доводи ж позивача на те, що відповідачка не здійснювала будь-яких витрат по утриманню вказаного вище нежитлового приміщення, яке є пожертвою, а таку оплату здійснював сам позивач, не являються підставою для розірвання вищевказаного Договору пожертви.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач (його представник) та відповідачка (її представник), як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Адвокатське об`єднання «Бодашко та партнери» оскаржило його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Адвокатське об`єднання «Бодашко та партнери» просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції не враховано, що метою договору пожертви є надання освіти дітям Обдаровуваного (п. 1.2 Договору). Направлення листів з метою здійснення котролю за використанням предмету пожертви є доказом щодо контролю за використання приміщення за цільовим призначенням.

Відповідач не використовує предмет пожертви за цільовим призначенням, оскільки ніяким чином не відреагував на листи позивача та не здійснює будь-яких витрат по утриманню приміщення, а відтак є всі підстави для розірвання договору пожертви.

Висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є помилковим та підлягає до скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенка С.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтовані і не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Зазначено, що 25 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір пожертви нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . З умов договору пожертви вбачається, що метою договору є надання освіти дітям обдарованого, які при цьому є дітьми засновника позивача ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи ні позивачем, ні його представником не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів для розірвання договору пожертви, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що в договорі пожертви не зазначено, яка освіта має бути надана, протягом якого часу і в який спосіб нерухоме майно має бути використане для досягнення цієї мети. Відповідач ОСОБА_1 , як обдарована, не обмежена в часі та способі виконання мети договору.

За таких обставин, представник відповідача вважає, що суд правильно вирішив спір у справі і підстав за наведеними в апеляційній скарзі доводами немає.

У відповіді на відзив, що надійшов від Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» зазначено, що позиція представника відповідача, приведена у відзиві на апеляційну скаргу не спростовує доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості судового рішення.

Позивач вважає, що він має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву.

Метою укладення договору є надання освіти дітям обдарованого.

Відповідач не використовує приміщення пожертви за призначенням та не здійснює будь-яких фінансових витрат по утриманню належного їй приміщення, відтак є всі підстви для розірвання договору пожертви від 25 квітня 2018 року. Рішення суду про відмову в задоволенні позову не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та підлягає скасуванню за наведеними в апеляційній скарзі доводами.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети.

Договір про пожертви є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертви застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями статті 730 ЦК України встановлено, що пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, втснаовленої договором про пожертву.

Якщо використання пожертви за призначенням виявилося неможливим, використання її за призначенням можливе лише за згодою пожертвувача, а в разі його смерті чи ліквідації юридичної особи - за рішенням суду. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.

Судом першої інстанції булдо встановлено, що 25 квітня 2018 року між позивачем Адвокатським бюро «Бодашко та партнери», як Пожертвувачем та відповідачкою ОСОБА_1 , як Обдаровуваною було укладено Договір пожертви нежитлового приміщення та зареєстрованого в реєстрі за № 1205, а саме: нежитлового приміщення 5-го поверху № 53, загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « Славутич » (а.с. 8).

Пунктом 1.2 Договору сторони погодили, що метою даного Договору є надання освіти дітям Обдаровуваного - відповідачки ОСОБА_6 , а, відповідно до п. 3.2.1. Договору, відповідачка зобов`язалась використовувати пожертву за призначенням. Тобто, виключно з метою надання освіти дітям відповідачки.

Звертаючись до суду з даним позовною заявою та в подальшому з апеляційною скаргою, позивач вказув на те, що він, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 730 ЦК України, а також п. 2.1.5 Договору пожертви від 25 квітня 2018 року, звернувся до відповідачки з листом від 19 травня 2020 року та просив письмово повідомити його, яким чином, починаючи з моменту укладення Договору, відповідачкою використовується дане приміщення відповідно до п. 1.2. Договору.

Не отримавши відповіді на вказаний лист, який ОСОБА_1 вручений 20 травня 2020 року, позивач звернувся до останньої з вимогою від 03 липня 2020 року про розірвання Договору пожертви протягом 5-ти календарних днів, починаючи з дня отримання даної вимоги вимогу та одночасно повідомив, що в іншому випадку, з метою захисту своїх прав а інтересів, він буде вимушений звернутися із відповідним позовом до суду. Дану вимогу відповідачка отримала 07 липня 2020 року, але залишила її без відповідного реагування.

За правилами статей ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 641/6191/17.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про наявність підстав для розірвання вказаного Договору пожертви від 25 квітня 2018 року, оскільки єдиною підставою розірвання подібного Договору є лише використання пожертви не за призначенням. При цьому, районний суд врахував, що Договір пожертви, який позивач просить розірвати, був укладений з метою надання освіти дітям Обдаровуваного, тобто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, оскільки аналізуючи зміст Договору пожертви було достовірно встановлено, що в ньому не було визначено, яка саме освіта має надаватися, протягом якого часу та в який спосіб нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення має бути використане для досягнення цієї мети.

Сторони не заперечили, що на даний час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неповнолітніми та отримують безкоштовну освіту, але в подальшому можуть виникнути обставини, які дійсно потребуватимуть матеріальних затрат на їх освіту, зокрема це можуть бути платні послуги репетитора, вступ на навчання до вузів на платній основі, придбання допоміжної літератури та підручників, комп`ютерної техніки для навчання.

Зі змісту Договору вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , як Обдарована, не обмежена в часі та способі виконання вищевказаного Договору пожертви, а розірвання такого договору лише унеможливить подальше забезпечення неповнолітніх дітей платними освітніми послугами за рахунок предмета пожертви.

Щодо доводів позивача про використання відповідачкою ОСОБА_1 пожертви не за призначенням, то суд зазначає, що вищевказане нежитлове приміщення (пожертва) ще 01 лютого 2018 року (а.с. 139) було передане самим позивачем - Адвокатським бюро «Бодашко та партнери», в особі керівника ОСОБА_7, у безоплатне користування (оренду) ТзОВ «Сміла-2017» строком на 35 місяців, тобто до 01 січня 2021 року, що стверджується відповідним Договором оренди від 01 лютого 2018 року та актом прийому-передачі від 01 лютого 2021 року (а.с. 140). Тому, дана підстава, приведена позивачем не має юридичних наслідків для розірвання договору.

Крім того, доводи позивача, приведені в апеляційній скарзі про те, що відповідачка не здійснювала будь-яких витрат по утриманню вказаного вище нежитлового приміщення, яке є пожертвою, а таку оплату здійснював сам позивач, не являються підставою для розірвання вищевказаного Договору пожертви у відповідності до вимог чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки такі доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Адвокатського обєднання «Бодашко та партнери» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом Адвокатського обєднання «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 про розірвання договору пожертви залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 квітня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар