РІШЕННЯ

іменем України

07 квітня 2022 рокуСправа №451/1409/21
Провадження № 2/451/123/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1409/21 за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права на земельну ділянку (пай),-

в с т а н о в и в:

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права на земельну ділянку (пай).

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Батиїв Радехівського району помер - ОСОБА_2 . Померлий до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Окрім цього, у довідці органу місцевого самоврядування констатується, що на момент смерті спадкодавця за місцем його реєстрації також була зареєстрована та проживала його дружина - ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 . Проте, у подальшому спадкоємець у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини у відповідному порядку не зверталася, а відтак не здійснила за собою реєстрацію спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Батиїв Радехівського району померла - ОСОБА_3 , яка після смерті свого чоловіка, із-за відсутності дітей та близьких родичів, перейшла в ранг одинокої особи та за життя склала заповідальне розпорядження, яке 02 грудня 2010 року посвідчене секретарем виконкому Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстроване в реєстрі № 66, яким все своє майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 . Після смерті спадкодавця та в результаті подання позивачем заяви про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа № 51307064, у якій вона набула право власності на нерухоме майно, що посвідчується відомостями, викладеними у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 20.05.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 558. Нещодавно позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Кустин», та на підставі рішення Радехівської РДА від 23 вересня 1996 року № 488 йому належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Кустин», розміром 2.00 в умовних кадастрових гектарах, про існування якого позивач не була раніше обізнана під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином залишилося не успадкованим право на земельну частку (пай). Поряд з цим, після звернення до нотаріуса із просьбою щодо видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину, зокрема на право на пай, їй було відмовлено з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючого документа, зокрема оригіналу Сертифіката та Витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися із відповідними вимогами до суду. Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) загальною площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-8).

У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задоволити, розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.33).

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.45).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Батиїв Радехівського району Львівської області, помер ОСОБА_2 , про що зазначено у свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_2 від 13.01.1996 року, виданому Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.12).

Померлий ОСОБА_2 до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 . Виконкомом Кустинської сільської ради від імені померлого заповіт не посвідчувався, що підтверджується довідкою № 313 від 19.07.2021 року (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Батиїв Радехівського району Львівської області, померла ОСОБА_3 , про що зазначено у свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_3 від 01.02.2011 року, виданому Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.21).

З свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 виданого Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 23 серпня 1996 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , уклали шлюб 17.10.1947 року. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 присвоїла собі прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.14).

Згідно Заповіту від 02.12.2010 року посвідченого Ліпець Т.І. секретарем виконкому Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №66, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право ОСОБА_1 , 1976 р.н. (а.с.23).

Відповідно до довідки №86 від 16.03.2022 року виданої Кустинським старостинським округом, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 являється єдиним і останнім членом колгоспного двору, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Виконкомом Кустинської сільської ради, від імені померлої, був посвідчений заповіт за №66 від 02.12.2010 р. (а.с.44).

Після смерті ОСОБА_3 , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0113892 виданого Радехівською РДА 24 вересня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4702. Із Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0113892 вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Кустин» площею - 2,00 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.16-19).

Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №27260373 від 17.06.2011, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. заведена спадкова справа №50/11 від 17.06.2011 року та видано спадкоємцю ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину ВТС 735950 від 20.05.2013 року, відповідно до якого позивач успадкувала після смерті ОСОБА_3 , будинок АДРЕСА_1 (а.с.25-29).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №68007817 від 04.01.2022 року, після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.38).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

При цьому, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року.

Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) загальною площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Лопатинської селищної ради Львівської області (80261, смт. Лопатин, вул. Центральна, 12, Червоноградського району Львівської області, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки с. Батиїв, Червоноградського району Львівської області, судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 7 квітня 2022 року.