Справа № 484/281/22
Провадження № 2/487/1489/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м.Миколаї

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Притуляк І.О., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної шкоди, - В С Т А Н О В И В:

08.04.2022 року до суду відповідно до Ухвали судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.01.2022 року, прийнятої на підставі ст.31 ЦПК України, надійшли матеріали справи №484/281/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до матеріалів справи, 19.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з вищезазначеним позовом, яким просив:

визнати протиправними дії відповідача по невиконанню ч.4 Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 року №1-р(ІІ)/21 по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дії ч.3 ст.54 Закону №796-ІІХ в редакції закону 76;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області шкоду в розмірі заборгованості з виплати пенсії з компенсаційними втратами, за період з 01.01.2015 року по 07.07.2021 року, завдану внаслідок протиправних дій по невиконанню Постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2017 року у справі №484/3245/15-а - у розмірі 345088,23 грн..

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року у справі №2-948/10 УПФУ в м.Первомайську Миколаївської області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату йому основної пенсії, виходячи з розміру вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 0,75 мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 01.04.2017 року по 01.05.2010 року.

Постановою Первомайського міськрайонного суду від 29.03.2012 року у справі №1421/1041/12 Головне УПФУ у Миколаївській області зобов`язано поновити йому виплату пенсії з 01.11.2011 року, нараховувати та виплачувати пенсію у розмірі встановленому Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року у справі №2-948/10.

З серпня 2014 року Головне УПФУ у Миколаївській області припинило виконання Постанови суду від 29.03.2012 року у справі №1421/1041/12 та виплату йому пенсії у розмірі визначеному рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року у справі №2-948/10.

Постановою Первомайського міськрайонного суду від 26.12.2017 року у справі №484/3245/15-а Головне УПФУ у Миколаївській області зобов`язано нарахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі визначеному рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року у справі №2-948/10.

З 01.01.2015 року Головне УПФУ у Миколаївській області припинило нарахування та виплату йому пенсії у розмірі визначеному вищезазначеними рішеннями суду, з посиланням на Закон України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ»» від 28.12.2014 року №76-VІІ.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 року №1-р(ІІ)/21 Закон України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ»» від 28.12.2014 року №76-VІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України та втатившим свою чинність.

17.07.2021 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 0,75 мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак листом начальника відділу Головного УПФУ у Миколаївській області від 18.08.2021 року №9795-9464/Б-02/8-1400/21 у перерахунку та виплаті йому пенсії у вищезазначеному розмірі було відмовлено.

Вказана відмова відповідача у перерахунку та виплаті йому пенсії, а також заборгованості по пенсійним виплатам стала підставою для його звернення до суду з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши суб`єктний склад справи, предмет та підстави спору, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 «Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року №28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди завданої в результаті невиплати пенсії у розмірі встановленому за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.03.2010 року у справі №2-948/10.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства та уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто, за позовною вимогою про відшкодування майнової шкоди завданої невиплатою позивачу пенсії у повному розмірі, в результаті невиконання ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення суду, між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

За таких обставин, прихожу до висновку, що зазначена позовна вимога виникла з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Зазначене відповідає правовим висновкам викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) та від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19).

Вимогами п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, керуючись п. 1 ч. 1ст. 186 , 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної шкоди.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.О.Притуляк