Ухвала

Іменем України

01 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 372/2898/21

провадження № 61-2575ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Головне управління Державного земельного кадастру у Київські області,

треті особи: Обухівська міська рада Київської області, Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Наше Джерело»,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року у складі судді Проць Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Головного управління Державного земельного кадастру у Київські області про визнання недійсним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно: земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0066 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0067 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, з тим забезпечення позову реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду. Відтак просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0066 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0067 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 16 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Судуз касаційною скаргою на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що застосовані судами заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачкою вимогами. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 набув спірну земельну ділянку у відповідності з вимогами закону, натомість ОСОБА_1 не підтвердила правомірність володіння земельною ділянкою. Крім того, зазначає, що до постановлення ухвали судом першої інстанції ОСОБА_2 правомірно відчужив її ОСОБА_4 , якого суд залучив до участі у справі вже на етапі розгляду по суті, відтак вважає, що накладенням арешту порушено і його права, як колишнього власника земельної ділянки.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно вважав, що, оскільки позивач звернулася до суду з вимогами про визнання недійсним та скасувати наказ Держгеокадастру у Київській області від 30 квітня 2021 року про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0066 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_2 ; припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0066 площею 2,0 га; визнання недійсним та скасування наказу Держгеокадастру у Київській області від 30 квітня 2021 року про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0067 площею 2,0 га, яка належить ОСОБА_3 ; припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0067 площею 2,0 га, тому обрання такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0066 площею 2,0 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0067 площею 2,0 га відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Застосований судами захід забезпечення позову відповідає критерію співмірності вимогам позивача, із якими він звернувся до суду, принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідачів щодо користування та розпорядження майном, а лише обмежує їх у здійсненні деяких дій на певний період.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Доводи касаційної скарги щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову Суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Зокрема судами встановлено, що земельна ділянка, право очікування на яку мала позивач, хоча і має значно менші розміри, проте має місце накладення у 100 % на обидві земельні ділянки, що виділені відповідачам у власність. На стадії апеляційного розгляду встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 здійснено відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_4 до постановлення оскаржуваної ухвали. Разом з цим, в суді апеляційної інстанції встановлено, що новий власник ОСОБА_4 залучений до участі у справі на стадії розгляду справи по суті судом першої інстанції, що свідчить про вжиття судом першої інстанції заходів направлених на додержання його процесуальних прав.

З огляду на зазначене, суди дійшли правильного висновку про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки лише тимчасово обмежить права відповідачів щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у їх володінні та користуванні, а доводи касаційної скарги про те, що накладення арешту на земельну ділянку, порушить його права, як колишнього власника є надуманими.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «Seryavin and others v. Ukraine», № 4909/04).

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 а, Державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Головного управління Державного земельного кадастру у Київські області, треті особи: Обухівська міська рада Київської області, Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Наше Джерело» про визнання недійсним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков А. С. Олійник С. О. Погрібний