Провадження № 2/185/1111/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2022 року м.Павлоград
представник позивача - Патокін М.Б.,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про скасування заборони на відчуження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.06.2021 звернулась до центру надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради з метою зареєструвати в належній їй на праві приватної власності квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , свого брата, однак отримала відмову в проведенні реєстрації у зв`язку з тим, що в реєстрах є протиріччя про власника квартири, а також наявний запис про заборону на нерухоме майно № 4158161 від 04.12.2006 року, об`єктом якого є квартира АДРЕСА_1 , і власником зазначена інша особа. В зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду.
06.12.2021 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про скасування заборони на відчуження.
Ухвалою суду від 21.12.2021 зобов`язано Першу Павлоградську державну нотаріальну контору надати суду належним чином завірені копії документів, що стали підставою накладення 04.12.2006 о 13:30:05 годині реєстратором Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою заборони (реєстраційний номер 4158161) на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано приватного нотаріуса Гущину Олену Іванівну надати суду належним чином завірену копію договору застави б/н від 19.06.1996 нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
05.01.2022 на адресу суду надійшов лист приватного нотаріуса Гущіної О.І., відповідно до якого надано на адресу суду завірену копію договору застави № 122 від 19 березня 1996 року щодо квартири АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про придбання квартири з прилюдних торгів від 14.04.1998, посвідченого зав. Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А. на підставі копії акту про продаж квартири з прилюдних торгів, затвердженого суддею Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.1998, ОСОБА_3 , придбав за 9100,00 гривень квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Павлоградським міськвиконкомом, ОСОБА_2 .
29 квітня 2002 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 будо укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1906, посвідчений приватним нотаріусом Кибальною Т.М., відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 01.07.2021 року № 5173 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , станом на 29.04.2002 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.04.2002 приватним нотаріусом Кибальною Т.М. та записано в реєстрову книгу № 13-284.
24.06.2021 позивач звернулась до Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , у проведенні якої, будо відмовлено рішенням № 59127667 від 06.07.2021 у зв`язку з встановленням розбіжностей у відомостях щодо власника нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , наявності запису щодо заборони.
Відповідно до копії договору залогу майна № 122 від 19.03.1996 квартира за адресою АДРЕСА_1 , власником якої на той час була ОСОБА_2 , була закладена нею в забезпечення належної сплати за кредитним договором № 589 від 19.03.1996 між ОСОБА_2 та КБ «Приватбанк».
Та в подальшому на виконання зазначеного залогового договору з прилюдних торгів 14.04.1998, на підставі копії акту про продаж квартири з прилюдних торгів, затвердженого суддею Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.1998, ОСОБА_3 , придбав зазначену квартиру, відповідне свідоцтво про право власності посвідчено зав. Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А.
Тобто, обтяження заборона на нерухоме майно на підставі договору застави, б/н від 19.03.1996 стосувалося першого власника квартири ОСОБА_2 , та було внесено реєстратором Перша павлоградська державна нотаріальна контора 04.12.2006 коли зазначена квартира належала ОСОБА_1 , вже після продажу квартири з прилюдних торгів в 1998 році тим же реєстратором Першою павлоградськлю державною нотаріальною конторою, та після наступної зміни власника в 2002 році на підставі договору купівлі - продажу зазначеної квартири.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, яке діяло на момент внесення відомостей, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, 1999 року, яке діяло на момент внесення відомостей, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
Таким чином, аналіз зібраних у справі доказів дає підстави вважати, що запис про заборону на нерухоме майно в Єдиному державному реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами обтяження: 4158161, де власником квартири АДРЕСА_1 , зазначена ОСОБА_2 , внесений після зміни власника майна, не стосується прав та обов`язків позивача та порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює користування та розпоряджання даним майном.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи що відповідачем Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» не надано жодних правових підстав правомірного існування в реєстрі запису про заборону на нерухоме майно позивача, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про скасування заборони на відчуження - задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко