Ухвала

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 243/13043/19

провадження № 61-3374ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 92 226,99 грн.

Позов мотивований тим, що 20 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВБР» (далі - ПАТ «ВБР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IKAPNAВG.232370.001 на придбання автомобіля марки «ЗАЗ ТF 698К СПГ» 2014 року, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 58 529,08 грн з процентною ставкою 18,99 процентів річних, комісією за надання кредитних ресурсів в розмірі

0 % від суми кредиту за договором, зі встановленим терміном користування кредитом до 19 лютого 2019 року.

Одночасно між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 20 лютого 2014 року було укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.232370.002, відповідно до якого забезпечується виконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором № IKAPNAВG.232370.001 від 20 лютого 2014 року, з наданням у заставу автомобіля марки «ЗАЗ ТF 698К СПГ» 2014 року, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер

НОМЕР_2 .

06 березня 2019 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

Позивач вказував, що у порушення умов кредитного договору

ОСОБА_1 зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 92 226,96 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 54 838,93 грн та за відсотками - 37 388,06 грн. На підставі вищевказаного позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача 92 226,96 грн заборгованості.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором

№ IKAPNAВG.232370.001 від 20 лютого 2014 року в сумі 92 226,99 грн, яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом -

54 838,93 грн та сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 37 388,06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від

30 листопада 2020 року скасовано заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

03 грудня 2020 року цивільну справу за позовом ТОВ «Глобал Спдіт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Краматорського міського суду Донецької області за підсудністю.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, позов ТОВ «Глобал Спліт» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором № IKAPNAВG.232370.001 від 20 лютого 2014 року в сумі 92 226,99 грн, яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 54 838,93 грн, сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 37 388,06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, мотивоване тим, що в установленому законом порядку позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність договірних відносин із відповідачкою та передачу їй грошових коштів на умовах погоджених з останньою, та наявність заборгованості за договором у розмірі 92 226,99 грн. Відповідачка, на яку покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань, не надала доказів на те, що кредитні кошти повернуті позикодавцю.

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості. Вказані позовні вимоги є майновими, оскільки позивач визначив їх у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 92 226,99 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 481 грн х 100 = 248 100 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення у постанові Донецького апеляційного суду від 20 січня

2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська