справа № 208/3320/18
№ провадження 2/208/324/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання - Задьори В.І.,

розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні вмісті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України». Згідно до змісту позовних вимог, просить:

- припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 25/100 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію на належну йому 25/100 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 38750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок з депозитного рахунку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 25/100 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності ѕ (75/100) частки квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тощій Н.Г., та зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 06 грудня 2016 року. Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності ј (25/100) частки квартири АДРЕСА_1 , на підставі обов`язкової долі в спадщині. Позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, між сторонами залишилися віддалені родинні зв`язки, які після смерті батька ніколи ними не підтримувалися. Частина відповідача у праві спільної власності на квартиру є незначною, оскільки на нього припадає 25% від вартості житлового будинку, а позивач натомість має ідеальну частку, яка становить 75% від вартості всього житлового будинку. Розмір частки відповідача як співвласника житлового будинку у відповідності до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості навіть виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки становлять менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири. Відповідач має своє окреме житло в якому постійно мешкає. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією спільно підтримувати квартиру в житловому стані та своєчасно відповідно часткам сплачувати за комунальні послуги, чи в крайньому випадку продати квартиру та поділити кошти, на що відповідач відповів категоричною відмовою з посиланням на те, що воно йому не потрібно, в нього є інше житло, а права їх на цей будинок є незначними для того, щоб здійснювати вкладення в нього грошових коштів, оскільки проживати вони там не збираються. Крім того, позивач звертався до відповідача з пропозицією відчужити на його користь свою частку. Неодноразові перемовини з приводу продажу частки у праві спільної власності відповідача на квартиру бажаних результатів позивачу не дало. Відповідач відмовлявся здійснювати капітальний ремонт квартири, нести витрати по сплаті всіх комунальних послуг та поточні витрати на утримання житлового будинку, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. З боку відповідача не вчиняються жодні дії спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляду за будинком як його співвласників. На думку позивача, припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні, яким є квартира АДРЕСА_1 , не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї. Навпаки відповідач та члени його сім`ї отримають додаткові кошти.

2. Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву згідно до змісту якої просить розгляд справи проводити без його участі та без участі представника ОСОБА_3 . Не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України». Крім того, просить при винесенні рішення вирішити питання про виплати йому, ОСОБА_2 компенсації за його припинену частку на квартиру з депозитного рахунку, куди позивач перерахувала кошти.

3.Процесуальні питання, заяви і клопотання.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» (а.с.2-7).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 208/3320/18 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.44).

06 липня 2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.46).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року виправлено описки в ухвалі від 06 липня 2018 року (а.с.64).

Ухвалою Заводського районного суду м. дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» залишено без руху (а.с.76-77).

22 травня 2019 року на виконання Ухвали від 08 травня 2019 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 подано позовну заяву зі змінами та доповненнями (а.с.87-92), з додатками (а.с.84-86, а.с.93).

06 червня 2019 року через канцелярію суду від адвоката Скочко О.А., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження по справі (а.с.100).

06 червня 2019 року через канцелярію суду від адвоката Скочко О.А., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення експертизи (а.с.107).

Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року клопотання адвоката Скочко О.А., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 «про зупинення провадження» задоволено повністю (а.с.129).

11 листопада 2021 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення провадження по справі (а.с.131).

12 листопада 2021 року Ухвалою суду провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» - поновлено (а.с.133).

11 лютого 2022 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява згідно до змісту якої, просить розглядати справу без її участі, без застосування засобів технічної фіксації, та винести рішення. Наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11 лютого 2022 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява згідно до змісту якої, просить справу розглядати без його участі та без участі його представника - адвоката Скочко О.А., без застосування засобів технічної фіксації. Не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України».

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 21 грудня 1999 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.39-40).

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданого 18 вересня 1998 року Красногвардійським РОУМВД України в Дніпропетровській області.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 46053451 від 06 грудня 2016 року, тип реєстрації: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа № 59099531, спадкодавець - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємець - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , спадкове майно - ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав їх обтяжень за № 74966369 від 06 грудня 2016 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки - ѕ (а.с.14).

Згідно до заповіту посвідченого 10 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 301, ОСОБА_4 усе належне йому майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Згідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 06 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г.

Згідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 01 листопада 2016 року державним нотаріусом дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1438, спадкоємцем на ј частку майна ОСОБА_4 є його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина складається з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зареєстрованому за № 45620709, спадкодавець - ОСОБА_4 , спадкоємець - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , спадкове майно - ј частина квартири , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова.

Згідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 24 липня 2017 року, квартира складається з наступних приміщень: коридору загальною площею 5,6 кв.м., житлової загальною площею 13,3 кв.м., шафи загальною площею 0,4 кв. м., житлової загальною площею 8,8 кв.м., кухні загальною площею 6,0 кв.м., санвузла загальною площею 2,9 кв. м. Загальна площа приміщень складає 41,0 кв.м. житлова - 26,1 кв.м., підсобна - 14,9 кв.м. (а.с.17-19).

Згідно до копії висновку про оцінку майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 155000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Ринкова вартість ј частки об`єкта оцінки складає 38750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (а.с.22).

26 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та адвокатом Колотило Б.В. укладено угоду про надання юридичних послуг № 29-2017 (а.с.8-10).

Представництво ОСОБА_2 здійснює адвокат Скочко О.А. на підставі ордеру серії ДП № 2382/025 від 13 лютого 2019 року (а.с.60).

11 травня 2019 року позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області внесено грошову компенсацію вартості належної ОСОБА_2 частки у спільному майні у сумі 38750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

5. Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

6. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Як встановлено судом квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу - ОСОБА_1 (3/4 частини), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 06 грудня 2016 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., та відповідачу - ОСОБА_2 - (1/4 частини), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 01 листопада 2016 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В.

Крім того, позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, що підтверджено сторонами.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , тобто має інше житло, а тому припинення права власності на його частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, розміру часток кожного.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один з них не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг - можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників, що в свою чергу може призводити до звернення співвласників до правоохоронних органів - проте суд встановлює ці обставини у кожному конкретному випадку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 736/659/19 (провадження № 61-4489св21) зроблено висновок «Неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок «Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові від 18 грудня 2018 р. у справі № 908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

На виконання приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України, позивачем ОСОБА_1 попередньо внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області коштів у сумі 38750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - вартість 25/100 частки у спільному майні, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією № 2707002 (а.с.93).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог заявлених ОСОБА_1 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» у повному обсязі, встановлені обставини у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» у повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,00 гривень, що становить 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

Іншу частину судових витрат в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 200, 259, 260, 263-265,280 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про припинення права власності особи на частку житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України» - задовольнити повністю.

Припинити право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , у спільному майні на належну йому 25/100 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , право власності на 25/100 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , грошову компенсацію вартості належної частки у спільному майні у сумі 38750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок шляхом виплати грошових коштів з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області згідно квитанції №2707002 від 11 травня 2019 року, платник - ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 21 грудня 1999 року Жовтневим РВДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; отримувач - ТУ ДСА України в Дніпропетровській області; рахунок отримувача - 7442; код отримувача - 26239738; банк отримувача - Держказначейська служба України, м. Київ).

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 - 50 відсотків сплаченого судового збору стягнув з Державного бюджету України - 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 - 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Івченко Т. П.