Справа № 130/1575/21
Провадження № 22-ц/801/610/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 рокуСправа № 130/1575/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О.Ю., Шемети Т.М.,

за участю секретаря Білошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Жмеринської міської ради, Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області, Тячівська районна державна адміністрація, Служба у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданими їх представниками адвокатами Натхою Марією Сергіївною та ОСОБА_3 , на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 січня 2022 року у м. Жмеринка суддею цього суду Заярним А.М., зі складанням його повного тексту 28 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини, мотивуючи його тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склались, а тому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання дитини разом з матір`ю дитини, якій відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Водночас у сторін почалися непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, оскільки відповідачка чинить йому у цьому перешкоди: зокрема не дає можливості вільно зустрічатися, спілкуватися з дитиною.

Також позивач звернувся до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення графіку зустрічей з малолітнім сином. В подальшому позивачу було визначено графік спілкування з дитиною.

Натомість відповідач перешкоджала зустрічам позивача з дитиною, тому він неодноразово звертався до поліції з приводу перешкоджання відповідачем виконання позивачем своїх батьківських обов`язків та щодо домашнього насильства відповідача відносно їх спільної дитини.

Крім того, ОСОБА_2 систематично порушувала графік побачення позивача з сином, перешкоджала його спілкуванню з сином. У відповідь на надіслані листи на адресу відповідача з приводу врегулювання питання участі батька у вихованні сина, ним отримано лист про відмову у зустрічі позивача з малолітнім сином. Відповідь на подальші письмові звернення позивача на адресу відповідача та її представника ним отримана взагалі не була.

Створення відповідачкою перешкод у спілкуванні позивача з сином порушує не лише його права як батька, а в першу чергу суперечить інтересам дитини.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 при зустрічах та за допомогою будь-яких засобів зв`язку (телефонні дзвінки, листування); визначити графік участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 наступним чином: побачення позивача з сином кожної п`ятниці місяця з 8 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання або за місцем знаходження позивача без обов`язкової присутності відповідача з обов`язковим здійсненням позивачем супроводу дитини з місця її проживання/навчання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання; побачення позивача з сином щороку у день народження позивача з 12 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин з обов`язковим здійсненням позивачем супроводу дитини з місця її проживання/навчання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання; побачення позивача з сином щороку у день народження дитини шляхом чергування років; черговість визначається наступним чином: - 29 жовтня 2021 року, 29 жовтня 2023 року, 29 жовтня 2025 року, 29 жовтня 2027 року, 29 жовтня 2029 року, 29 жовтня 2034 року - з позивачем; - 29 жовтня 2022 року, 29 жовтня 2024 року, 29 жовтня 2026 року, 29 жовтня 2028 року, 29 жовтня 2030 року - з відповідачем; спільний щорічний відпочинок позивача з сином, ОСОБА_4 , влітку у період з 01 липня до 31 липня та взимку у період з 01 грудня 15 грудня, без обов`язкової присутності відповідача з обов`язковим здійсненням позивачем супроводу дитини з місця її проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання; побачення позивача з сином під час усіх святкових заходів в освітніх закладах та/або інших місцях за домовленістю з відповідачем; побачення позивача з сином без присутності відповідача з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин годин під час святкових днів та релігійних свят, враховуючи також вихідні дні, внаслідок святкових днів та релігійних свят, що визначаються постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 . Визначено спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином за таким графіком:

- побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 першої та третьої суботи кожного місяця з 10 год. до 20 год., другої та четвертої неділі місяці з 10 год. до 20 год. за місцем проживання матері чи її перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

- побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 щороку у день народження батька з 10 год. до 20 год., якщо це випадає на вихідний (неробочий) день, якщо день народження батька випадає на робочий день, побачення батька з дитиною має відбуватися у перший вихідний день тижня, на який припадає день народження, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

- побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 у день народження сина шляхом чергування років. Черговість визначається наступним чином: батькові - у рік, який закінчується на непарне число, матері - у рік, який закінчується на парне число;

- спільний щорічний відпочинок батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 в період літніх канікул протягом двох тижнів, в період зимових канікул протягом тижня з ночівлею по місцю проживання батька чи його перебування на відпочинку разом з сином;

- побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , під час усіх святкових заходів в освітніх закладах та/або інших місцях за домовленістю з матір`ю;

- побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , без присутності матері з 10 год. до 20 год. під час святкових днів та релігійних свят, враховуючи також вихідні дні, що визначаються постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік. Черговість визначається наступним чином: батькові у рік, який закінчується на парне число, матері у рік, який закінчується на непарне число. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині, якою визначено графік зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 у суботу та неділю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_7 через свого представника - адвоката Натху М.С., в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином за таким графіком побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 : кожної п`ятниці місяця з 8 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання або за місцем знаходження позивача без обов`язкової присутності відповідача з обов`язковим здійсненням позивачем супроводу дитини з місця її проживання/навчання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання.

Від відповідача відзив не надійшов.

ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Щудлу А.М. також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішенням, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві адвокат Натха М.С. просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а скаргу ОСОБА_1 задовольнити з підстав, викладених у ній.

11 квітня 2022 року на електронну адресу Вінницького апеляційного суду від представників ОСОБА_2 - адвокатів Щудли А.М. та Гички Н.Б. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, у яких вони підставами відкладення вказували неможливість прийняти участь у судовому засіданні як особисто, так і в режимі відеоконференції через відсутність стабільного підключення до мережі інтернет, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні.

Ці клопотання не підлягають до задоволення, оскільки як представника ОСОБА_3 так і відповідача ОСОБА_2 було належним чином та завчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи та у них була можливість забезпечити явку до апеляційного суду, а відкладення розгляду справи на іншу дату поза воєнним станом приведе до порушення терміну розгляду апеляційної скарги та затягування судового розгляду справи.

12 квітня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Натхи М.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, в якому остання, посилаючись на неможливість підключення до відеоконференції через неналежні технічні умови, оскільки не має можливості здійснювати свою професійну діяльність за адресою АДРЕСА_1 , через запровадження військового стану.

Вказане клопотання не підлягає до задоволення зважаючи на наступне.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Натхи М.С. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та ухвалено провести судове засідання у цій справі у режимі відеоконференції. Попереджено ОСОБА_8 про те, що вона несе відповідальність за забезпечення технічної можливості участі у відеоконференції поза межами суду.

У вказаному клопотанні ОСОБА_8 посилалась на неможливість з`явитись до апеляційного суду через запровадження військового стану в Україні.

Оскільки, представника позивача було завчасно та належним чином повідомлено про дату , час та місце розгляду справи, а також задоволено клопотання про її участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та повідомлено про відповідальність за забезпечення технічної можливості участі у відеоконференції, апеляційний суд вважає, що зазначені у клопотанні про відкладення розгляду справи підстави не можна вважати поважними, а отже, у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві вчинено актовий запис №85, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року (т. 1 а. с. 16-17, 124-126).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Печерським районним у місті Києві відділу ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві 12 листопада 2016 року, актовий запис № 4892, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 11).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 05 травня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Місце проживання дитини визначено разом з матір`ю (т. 1 а. с. 16-17; 124-126).

Відповідно до листа Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві, адресованого керівнику служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві № 844/125/48-19 від 15 січня 2019 року, у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 щодо перешкоджання побаченню з сином ОСОБА_4 виникла необхідність у направленні соціального працівника спільно з дільничним офіцером поліції для здійснення перевірки за адресою проживання ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 32).

Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №163 від 19 березня 2019 року визначено участь ОСОБА_1 у вихованні його дитини ОСОБА_4 та встановлено графік спілкування з сином: друга та четверта неділя місяця з 10 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. без обов`язкової присутності матері; перша та третя субота місяця з 10 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. без обов`язкової присутності матері; в будні дні за домовленістю між батьками. Зобов`язано батька дитини ОСОБА_1 дотримуватись режиму виховання, розвитку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини. Зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкування з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини (т. 1 а. с. 23).

Заявами від 07 травня 2019 року до начальника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації ОСОБА_1. просив притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за не виконання рішення органу опіки та піклування щодо його участі у вихованні дитини та спілкування з нею, однак у відповідь, йому було повідомлено про відсутність затвердженого порядку для складання протоколу про адміністративні правопорушення за ч.5 ст. 184 КУпАП (т. 1 а. с. 20-22).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Відібрано у ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та негайно повернуто матері ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 24-27; 127-134).

Листом Головного управління національної поліції у м. Києві №49-А3/125/12/01-2020 від 14 лютого 2020 року підтверджуються звернення до працівників поліції ОСОБА_1 з приводу перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам з сином ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 19).

Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради №62 від 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_4 з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 30-31).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року у справі 130/2080/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2021 року, вказаний дозвіл визнано незаконним та скасовано зазначене рішення Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області.

Заявою від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_2 про намір прибути для спілкування з дитиною у дату та час, визначені розпорядженням, яким встановлено графік спілкування батька з дитиною (т. 1 а. с. 28).

Листом адвоката Натхи М.С. від 26 травня 2021 року повідомлено ОСОБА_2 про створення нею перешкод у побаченні батька з дитиною, в результаті чого, визначена графіком зустріч батька ОСОБА_1 з сином, не відбулась (т. 1 а. с. 29).

Відповідно до листів представника ОСОБА_2 - ОСОБА_12 від 09 червня 2021 року та від 26 травня 2021 року, адресованих ОСОБА_1 , останнього повідомляли, що ОСОБА_2 вважає неможливим проведення зустрічі ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 38-40).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з листами від 16 червня 2021 року, від 23 червня 2021 року, від 29 червня 2021 року, від 06 липня 2021 року та від 13 липня 2021 року про дату та час його прибуття в м. Жмеринка задля спілкування зі своїм сином без її участі, у зв`язку з чим просив погодити дані зустрічі у визначені дні та час відповідно до розпорядження № 163, яким встановлено графік спілкування батька з сином (т. 1 а. с. 105-109).

Відповідно до листа «Дошкільного навчального закладу №31 Вінницької міської ради» №05-01-02/63 від 23 липня 2021 року, ОСОБА_4 є вихованцем групи загального розвитку дошкільного закладу, мати ОСОБА_2 піклується про дитину, забезпечує соціальний розвиток та забирає дитину з даного дошкільного навчального закладу (т. 1 а. с. 185-187).

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України №220921 від 22 вересня 2021 року ОСОБА_4 , а пізніше ОСОБА_4 , неодноразово перетинав кордон України (т. 2 а. с. 68).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості про злочин, попередня кваліфікація ч.1 ст.129 КК України. Кримінальне провадження за даним фактом закрито, про що винесено відповідну постанову (т. 2 а. с. 81, 82).

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 від 08 жовтня 2021 року, вбачається, що там для дитини створені всі необхідні умови проживання, там проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (т. 2 а. с. 96).

Висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради №02-5/10-5160 від 20 жовтня 2021 року, який затверджено рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 330 від 21 жовтня 2021 року, визнано за доцільне визначити батькові ОСОБА_1 для зустрічей з сином ОСОБА_4 та прийняття участі у його вихованні наступний графік: щоп`ятниці з 11:00 год. до 13:00 год. за місцем проживання дитини, за обов`язкової участі представника органу опіки та піклування або практичного психолога КЗ «Центр надання соціальних послуг» та за обов`язкової присутності матері дитини (т. 2 а. с. 91-93).

Актом обстеження умов проживання батька ОСОБА_1 від жовтня 2021 року в АДРЕСА_3 , проведеного службою у справах дітей Тячівської міської ради, встановлено, що в родині панує затишна атмосфера. Дитина може перебувати в даній сім`ї на період встановлення днів та годин зустрічей з батьком. Батько та бабуся здатні забезпечувати потреби дитини, що стверджується висновком оцінки потреб сім`ї, складеного за результатами оцінки потреб сім`ї (т. 2 а. с. 116-135).

За приписами положень принципу 6,7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її виховання та навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За змістом цих норм права, той з батьків, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з яким проживає дитина не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Частинами 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема відсутності доказів, які б підтверджували неналежне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, доказів особистої неприязності дитини до батька, чи доказів обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, наявності особистих конфліктів між сторонами, які не повинні порушувати інтереси дитини, з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та найважливіших інтересів дитини, враховуючи висновки органів опіки та піклування, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо визначення порядку та способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , оскільки визначеним судом порядком в повній мірі дотримано справедливу рівновагу між інтересами дитини та інтересами батьків.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні сина.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неможливість виконання такого графіку зустрічей батька та сина через визначення місця зустрічі за місцем проживання чи перебування матері дитини є надуманими, оскільки вказаний спосіб не забороняє батьку, зустрівши сина за місцем перебування чи проживання матері, самостійно визначати спосіб та місце проведення відведеного часу з 10 год. до 20 год. та з подальшим його поверненням дитини за місцем проживання матері.

На думку апеляційного суду здійснення побачень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кожної п`ятниці місяця з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання або місцем знаходження позивача не можуть свідчити про врахування інтересів дитини, оскільки щотижнева дорога з м. Жмеринка Вінницької області, де проживає дитина, до м. Тячів Закарпатської області та назад буде втомливою для 6-річної дитини, а в подальшому такий графік може ускладнювати учбовий процес, через те, що ОСОБА_4 є дитиною дошкільного віку та незабаром піде до школи. Разом з тим, можливість проводити час із сином за місцем проживання батька передбачена відведеним часом в період літніх та зимових канікул дитини.

Долучена до апеляційної скарги представника позивача копія відповіді на адвокатський запит від Закладу дошкільної освіти № 4 «Вишенька» від 31.01.2022(т. 3 а. с. 40-41), яка містить графік відвідування цього закладу сином сторін, жодним чином не впливає на встановлений судом першої інстанції графік участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , а тому доводи апеляційної скарги представника позивача з посиланням на такий графік не можна визнати обґрунтованими.

Доводи ОСОБА_2 про те, що позивач не довів вчинення нею перешкод у спілкуванні батька з сином спростовуються вказаними вище доказами, зокрема листами між сторонами та їх представниками щодо бажання батька зустрітись із сином, звернення батька до поліції за фактами вчинення перешкод у зустрічі з дитиною.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, з урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, оцінивши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки усі доводи фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подані їх представниками адвокатами Натхою Марією Сергіївною та ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : О.Ю. Береговий

Т. М. Шемета