Номер провадження: 22-ц/813/455/22
Номер справи місцевого суду: 506/441/21
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дорогов Олексій Борисович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2021 року у складі судді Чеботаренко О.Л.,

в с т а н о в и в:

В червні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу на дії державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та просить суд визнати незонною та скасувати вимогу державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дорогова О.Б. №8243/35-32 від 03 березня 2021 року, винесену під час здійснення виконавчого провадження №49364910 від 18 листопада 2015 року, з примусового виконання виконавчого листа №2/1 51 7/108/12, виданого 10 квітня 2012 року Красноокнянським районним судом, щодо заборони будь-яких дій щодо реєстрації осіб (у тому числі неповнолітніх дітей) у домоволодінні по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності.

Скарга обґрунтована тим, що 19 березня 2021 року він звернувся до Окнянської селищної ради Одеської області із заявою щодо реєстрації місця проживання його дітей у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу. Однак цього ж дня отримав відмову у вчиненні дій щодо їх реєстрації, оскільки до ради надійшла вимога державного виконавця Подільського МВДВС Південного МУМЮ (м.Одеса) Дорогова О.Б. від 03.03.2021 щодо заборони будь-яких дій щодо реєстрації осіб (у тому числі у неповнолітніх дітей) у домоволодінні по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності. Як стверджує скаржник, він неодноразово звертався (вперше після отримання вищезазначених документів) до державного виконавця ВДВС Дорогова О.Б. з проханням роз`яснити йому, на якій підставі ним було винесено вищезазначену вимогу заборони будь-яких дій щодо реєстрації осіб у його домоволодінні, однак отримував щоразу відмову, тому 12 травня 2021 року він надіслав листа до заступника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного МУМЮ (м.Одеса), у якому просив вжити усіх необхідних заходів щодо відкликання/анулювання вищезазначеної вимоги. 12.06.2021 року він отримав відповідь від управління, в якій було зазначено, що державним виконавцем вжито заходи примусового виконання рішення, визначені ЗУ «Про виконавче провадження», а саме виконання виконавчого листа №2/1517/108/12, виданого 10.04.2012 Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з скаржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Відмову вважає незаконною та у відповіді управління не зазначено жодного законодавчо підкріпленого аргументу щодо законності вимоги виконавця. Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік дій, які має право вчинити державний виконавець з метою стягнення аліментів, однак не зазначено щодо права державного виконавця стосовно внесення останнім вимоги щодо заборони реєстрації місця проживання у житловому будинку божника, у тому числі його дітей. Також ОСОБА_1 у скарзі зазначив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів та боргу з їх сплати, але вважає незаконною вимогу державного виконавця, якою державний виконавець порушив його охоронюване законом право власності, що виявилося у неможливості реєстрації місця проживання його неповнолітніх дітей у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності. У зв`язку із вищезазначеним, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконною та скасувати вимогу державного виконавця щодо заборони будь-яких дій щодо реєстрації осіб (в тому числі неповнолітніх дітей) у домоволодінні, яке належить йому та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, скаржник просив суд поновити строк для оскарження вимоги державного виконавця, обґрунтовуючи тим, що ним з поважної причини був пропущений строк для оскарження дій державного виконавця, адже з моменту її отримання і до моменту звернення до суду він всіма можливим способами намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку. Крім того, до моменту отримання відповіді з Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, ознайомлення із ним та повторного прочитання норми закону, на яку посилається державний виконавець, він не був впевнений чи дійсно його права є порушеними і іншого шляху, як судового вирішення даного питання, не існує.

Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2021 року в задоволені заяви відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають істотне значення для вирішенні справи, а його висновки не відповідають обставинам справи, оскільки суд, прийняв сторону державного виконавця і розцінював докази саме на його користь, тобто не був об`єктивним і неупередженим, що і знайшло своє відображення у оскаржуваній ухвалі. Також, мало місце порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.Винесення державним виконавцем вимоги щодо заборони прописки неповнолітніх дітей у житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності порушує права його неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки унеможливлює їх реєстрацію у даному житловому будинку, а обставини, що виникли на даний час вимагають саме такої реєстрації, адже діти не можуть бути не зареєстрованими у жодному будинку.

29.10.2021 державний виконавець Подільського ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Дорогов О.Б. надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на те, що Красноокнянським районним судом прийнято ухвалу з дотриманням норм ЦПК України, вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання 31.03.2022 учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Від Подільського ВДВС у Подільському районі Одеської області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13.04.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В провадженні Подільського МВДВС Південного МУМЮ (м.Одеса) з 18.11.2015 перебуває виконавче провадження №49364910 з примусового виконання виконавчого листа №2/1517/108/12 виданого 10.04.2012 Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 02.03.2012.

05.02.2019 ОСОБА_1 до відділу ДВС було подано пояснювальну від 04.02.2019, про те, що останній зобов`язується переоформити будинок на користь дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 /а.с.32/.

Відповідно до постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2019, на той час Подільським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області 04.02.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням останнім зобов`язань по сплаті аліментів, внаслідок чого станом на 01.02.2019 у нього була заборгованість по аліментам у сумі 44305,09 грн. Крім того, як вбачається із постанови ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснював, що у зв`язку із відсутністю постійної роботи не може сплачувати аліменти на утримання дітей та що на даний час збирає необхідні документи для переоформлення свого будинку на дітей в рахунок погашення заборгованості по аліментам /а.с.26/.

03.03.2021 заступником начальника Подільського МВДВС Південного МУМЮ (м.Одеса) Дороговим О.Б. було видано вимогу №8243/35-32 у виконавчому провадженні №49364910 від 18.11.2015 з примусового виконання виконавчого листа №2/1517/108/12 виданого 10.04.2012 Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, про заборону будь-яких дій щодо реєстрації будь-яких осіб (у тому числі неповнолітніх дітей) у домоволодінні, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . З даної вимоги вбачається, що вона видана державним виконавцем з метою неупереджено, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та у зв`язку із наявністю заборгованості щодо сплати аліментів в розмірі 91821,34 грн. /а.с.11/.

Як вбачається із відповіді Окнянської селищної ради Одеської області від 19.03.2021 №02-215/651, наданої на заяву ОСОБА_1 від 19.03.2021, за результатами розгляду заяви останнього, селищна рада повідомила, що вчинити дії щодо реєстрації неповнолітніх дітей ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у Окнянської селищної ради немає законних підстав, так як у відповідності до вимоги державного виконавця від 03.03.2021 року у зв`язку із заборгованістю щодо сплати аліментів заборонено будь-які дії щодо реєстрації будь-яких осіб (у тому числі неповнолітніх) у домоволодінні що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с 10/.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою 25 червня 2021 року, тобто з пропуском 10-деного строку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Статтею 449 ЦПК встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз`яснено, що передбачений законом строк звернення до суду є процесуальним, може бути поновленим за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У пункті 17 наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз`яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України (2004 року), наразі стаття 450 ЦПК України.

Саме наведені вище норми процесуального права порушено судам при розгляді цієї справи, оскільки не враховані наведені вище роз`яснення щодо особливостей розгляду цієї категорії справ.

Так, дійшовши висновку про пропуск строку звернення зі скаргою і відсутність підстав для його поновлення, суд одночасно розглянув питання по суті та відмовив у задоволенні скарги.

Разом з тим, суд не звернув увагу, що строк звернення до суду є процесуальним строком, а не позовною давністю, і правовим наслідком пропуску такого строку відповідно до вимог статей 126,449 ЦПК, роз`яснень наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є залишення скарги без розгляду і заборона вирішувати скаргу по суті. Такі висновки викладені також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 18 листопада 2020 року у справі N 466/948/19, провадження N 61-16974св19; 03 листопада 2021 року у справі N 2608/20647/12, провадження N 61-5702св21 та багатьох інших.

Звертаючись зі заявою про поновлення строку на оскарження вимоги державного виконавця, заявник посилався на поважні причини - отримання відомостей про існування вимоги лише через три дні після звернення до Окнянської селищної ради та отримання відповіді селищної ради та вимогу державного виконавця - 22.03.2021.

12.05.2021 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії виконавця до Заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області та 12.06.2021 отримав відповідь.

Проте навіть і з того часу зі скаргою ОСОБА_1 звернувся 25.06.2021, тобто з пропуском 10 - денного строку з часу отримання остаточної відповіді.

Оскільки поважних причин неподання скарги вчасно в цій частині не наведено, то строк звернення є пропущеним, а підстави для його поновлення відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога державного виконавця не була направлена йому вчасно, а лише 31.03.2021, що є підставою для поновлення строку, підставою поновлення строку у цій справі бути не може, як равно і підставою скасування ухвали суду, оскільки не були зазначені як поважна причина під час подання скарги.

Відповідно до ч.6ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Викладені обставиниможуть бути підставою повторного звернення до суду.

Зважаючи на викладене, вимоги закону та судову практику, ухвала суду як така, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374,376,382, 383,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2021 20 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування вимоги державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03 березня 2021 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13.04.2022.

Головуючий:

Судді: