Ухвала

06 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 317/181/19

провадження № 61-21021ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 19 квітня 2016 року по 14 грудня 2018 року вона працювала в Інституті олійних культур Національної академії аграрних наук України на посаді старшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції.

Наказом роботодавця від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к її звільнено з роботи на підставі пункту 6 часини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

ОСОБА_1 стверджувала, що розірвання трудового договору відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки фактично організація виробництва і праці не змінились, вона не відмовлялася від продовження роботи в інших умовах, про конкретні зміни істотних умов праці роботодавець її не повідомляв, відповідні розпорядчі документи до її відома не доводив.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к в частині звільнення її з посади старшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції і поновити її на раніше займаній посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 158,72 грн; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою постановою Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року скасовано, прийнято нову постанову, за якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади старшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції, шляхом зміни підстави звільнення з пункт 6 статті 36 КЗпП України на пункт 1 статті 40 КЗпП України. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 23 грудня 2021 року звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у вищевказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявниця зазначила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, яке обґрунтовала тим, що повний текст оскаржуваної постанови отримано її представником 26 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверта апеляційного суду із трек номером 329.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для надання доказів сплати судового збору у розмірі 1 536,80 грн.

У лютому 2022 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла квитанція про сплату судового збору на суму 1 536,80 грн.

Як підставу касаційного оскарження, заявник зазначає неправильне застосування судами норм статті 32, пункту 6 частини першої статті 36, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, зокрема без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2748ск15 та постановах Верховного Суду: від 18 березня 2019 року у справі № 431/4028/17, від 11 травня 2021 року у справі № 317/182/19, від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19, від 17 березня 2021 року у справі № 317/183/19, від 18 травня 2020 року у справі № 761/11887/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 752/10142/17, від 24 червня 2021 року у справі № 317/181/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411, пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.

Витребувати з Запорізького районного суду Запорізької області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 317/181/19.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков А. С. Олійник С. О. Погрібний