Ухвала

15 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 606/2132/20

провадження № 61-3422ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Теребовлянська міська рада Тернопільської області, про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єктів до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка) перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 , вже зверталася з касаційною скаргою на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року скаргу було повернуто з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, тобто через відсутність підстав касаційного оскарження.

Звертаючись до суду касаційної інстанції повторно, ОСОБА_1 подає касаційну скаргу з тим же недоліком, тобто, не вжила заходів для усунення недоліків, на які звертав увагу скаржника Верховний Суд в ухвалі від 20 грудня 2021 року та які стали підставою для повернення скарги.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Теребовлянська міська рада Тернопільської області, про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єктів до попереднього стану повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко