ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/349/22 Справа № 932/1097/20 Головуючий у першій інстанції: Куцевол В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 19.11.2012 року по 11.01.2020 року вона перебувала у трудових відносинах з Обласною спеціалізованою кредитно-фінансовою безприбутковою господарською організацією «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, ним була нарахована але не виплачена заробітна плата в розмірі 91047,99 грн. 11.01.2020 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, однак розрахунок не проведено. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але відповідачем було відмовлено. Згідно з вимогами ст. 116 ЦПК України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З наведених норм чинного законодавства випливає, що позивач мав право на отримання заробітної плати у день звільнення. Однак з вини відповідача позивачка не отримала свою заробітну плату у сумі 91047,99 грн., що є підставою для стягнення з відповідача заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 91047,99 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати на день фактичного розрахунку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 181511,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Обласна спеціалізована кредитно-фінансова безприбуткова господарська організація «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну оскаржуваного судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 19.11.2012 року по 13.01.2020 року працювала у Обласній спеціалізованій кредитно-фінансовій безприбутковій господарській організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на посаді головного спеціаліста, а потім на посаді головного економіста, та була звільнена відповідно до наказу від 11.01.2020 року № 3-К, на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (8, 9-11).

Згідно копії довідки Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» від 20.11.2019 року №286, відповідач мав заборгованість перед позивачкою по виплаті заробітної плати за період з січня по вересень 2019 року у розмірі 91047,99 грн. (а.с. 6).

Довідкою відповідача від 08.07.2021 року №122 та поясненнями представника відповідача підтверджується, що станом на 13.01.2020 року позивачу було нараховано але не виплачено заробітну плату за 2019 рік у розмірі 81462,30 грн. та за 2020 рік у розмірі 48833,28 грн.

Таким чином, на час звільнення позивачки, відповідач мав перед нею заборгованість по заробітній платі без відрахувань податків та зборів у розмірі 130295,58 грн. і, відповідно, з відрахуванням податків та зборів у розмірі 104272,24 грн.

На підтвердження виплати заробітної плати відповідачем надано довідку від 08.07.2021 року №122, у якій зазначено що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 18.11.2020 року в сумі 6360,00 грн. (а.с. 63). Разом з цим, згідно наданої позивачем банківської виписки, останній платіж від відповідача надійшов 19.11.2020 року (а.с. 39).

Отже, судом встановлено, що остаточний розрахунок із заробітної плати був проведений з позивачем 19.11.2020 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Виходячи з викладеного, встановивши, що заборгованість по заробітній платі фактично виплачена позивачці в повному обсязі після пред`явлення нею даного позову, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 91047,99 грн. задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно копії довідки Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», розмір середньоденного заробітку позивачки становив 844,24 грн. (а.с. 62).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що при звільненні 13.01.2020 року ОСОБА_1 з нею не було проведено повного розрахунку та не було виплачено їй заборгованість по зарплаті; борг по заробітній платі відповідач виплатив позивачці у повному обсязі лише 19.11.2020 року; враховуючи, що період затримки розрахунку при звільненні складає 215 робочих днів (за період з 14.01.2020 року по 18.11.2020 року включно), а середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 дорівнює 844,24 грн., що підтверджується розрахунком, наданим відповідачем, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 181511,60 грн.

Роботодавець не довів, що несвоєчасна виплата заробітної плати відбулась не з його вини, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Колегія звертає увагу, що між позивачкою та роботодавцем фактично був відсутній спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідач (після звільнення позивачки) в добровільному порядку щомісячними платежами здійснив погашення боргу у повному обсязі, що підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, випискою з особового рахунку позивачки (36-39).

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшенню не підлягає.

Разом з тим, судом першої інстанції неправильно встановлено дату звільнення позивачки з роботи 11.01.2020 року, замість 13.01.2020 року, відповідно до наказу Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» від 11.01.2020 року №3-К. Вказане також призвело до неправильного визначення періоду для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тому, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявна в матеріалах справи копія довідки від 20.11.2019 року №286 (а.с. 6) не є належним доказом, - не спростовує наведених вище висновків суду, адже розмір невиплаченої заробітної плати після звільнення встановлений на підставі наявних у справі інших доказів, зокрема, довідки від 08.07.2021 року №122 (а.с. 63) та виписки з особового рахунку позивачки (а.с. 36-39), з яких вбачається нарахування позивачці та виплата їй заробітної плати на протязі десяти місяців після її звільнення 13.01.2020 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова