Ухвала

Іменем України

05 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 2-4291/11

провадження № 61-1895ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа задоволено частково. Замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») замінено на його правонаступника - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2011 року № 2п-9717/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 014/4070/73/39153 у розмірі 154 783,48 грн, сплаченого позивачем державного мита - 1 547,83 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн. Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа. Видано дублікат виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2011 року

№ 2п-9717/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 014/4070/73/39153 у розмірі 154 783,48 грн, сплаченого позивачем державного мита - 1 547,83 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можна вважати поважними, а отже, є підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що матеріалами справи не підтверджено обізнаність заявника про ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року, а лише обізнаність про судовий розгляд не свідчить про обізнаність із зазначеною ухвалою, оскільки протягом тривалого часу заявник вправі був очікувати про врахування судом першої інстанції його заперечення проти заяви та відповідно відмову у задоволенні заяви. Крім того, вважає, що невиконання судом першої інстанції вимог статті 272 ЦПК України щодо порядку надсилання та вручення судового рішення є поважною причиною для пропуску строку.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Право на касаційне оскарження судових рішень передбачене статтею 389 ЦПК України.

Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_1 є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження зазначених у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності судового рішення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Встановлено, що на обґрунтування пропуску строку ОСОБА_1 зазначав, що про існування оскаржуваної ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року йому стало відомо 05 жовтня 2021 року від приватного виконавця Роман Р. М.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року залишено без руху, а вказані ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними.

На виконання зазначеної ухвали заявник послався на те, що в ухвалі від 26 жовтня 2021 року не наведено жодного доказу, який би свідчив про його обізнаність з оскаржуваною ухвалою раніше ніж 05 жовтня 2021 року, а повідомлення про судовий розгляд не свідчить про обізнаність з оскаржуваною ухвалою, оскільки впродовж тривалого часу заявник вправі був очікувати про врахування судом першої інстанції його заперечення проти заяви та відповідно відмову у задоволенні заяви, а надалі - апеляційного оскарження ухвали саме ТОВ ФК «Укрфінансгруп».

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року зазначені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку визнані неповажними та у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.

Відповідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції заперечення на заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Таким чином, ОСОБА_1 було відомо про наявність судового провадження за заявою ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Крім того, повний текст ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) 30 жовтня 2020 року.

Заявник мав вільний та безоплатний доступ до ЄДРСР, що свідчить про відсутність перешкод для ознайомленні зі змістом зазначеного рішення та подачі апеляційної скарги у розумний строк.

Проте з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 06 жовтня 2021 року, тобто майже через рік після її постановлення.

Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісності використання своїх процесуальних прав і готовності брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати зловживань та ухилення від отримання інформації про рух справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані («Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії), пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого королівства) та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Ураховуючи наведене та те, що ОСОБА_1 не вжив заходів щодо отримання повного тексту ухвали суду першої інстанції від 08 жовтня 2020 року в розумні строки та не вчиняв дій щодо оскарження зазначеної ухвали суду першої інстанції, не демонстрував готовність брати участь на всіх етапах розгляду цієї справи, а наведені на його думку підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальний строк пропущено з неповажних причин.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик