Справа № 359/2560/21
Провадження № 2/359/352/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Зазначає, що він та відповідачі є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 . Ця квартира є неприватизованою і на неї був виданий ордер на чотирьох осіб, на позивача, його дружину ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її дітей - відповідачів по справі. ОСОБА_4 не проживає в квартирі більше 22 років, ОСОБА_3 - 8 років. Позивач самостійно утримує квартиру, сплачує комунальні платежі з розрахунку за трьох осіб. Відповідачі добровільно покинули квартиру, створили сім`ї та більше не проживають у вказаній квартирі, а тому ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку.

30 квітня 2021 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Зазначають, що з моменту смерті матері позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_6 у них почалися непорозуміння з ОСОБА_1 . Йому неодноразово пропонувалось приватизувати квартиру на трьох, однак ОСОБА_1 не погоджувався. У ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є свої кімнати у квартирі, до яких вони мали безперешкодний доступ. З початку 2021 року ОСОБА_1 почав чинити перешкоди у користуванні квартирою, не пускав у квартиру, змінив замки на вхідних дверях, з цього приводу викликалась поліція. Тому позивачі за зустрічним позовом просять суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказану квартиру.

2. Інформація про рух цивільної справи.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 07 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.26-27). Залучено до участі до справи Вороньківську сільську раду Бориспільського району Київської області у якості третьої особи без самостійних вимог.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року (а.с.62), було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 05 липня 2021 року (а.с.105-106) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

24.06.2021 на адресу суду надійшло клопотання від сільського голови Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, в якому представник просив розгляд справи провести без участі їх представника (а.с.72).

Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи належним чином.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_4 вже 23 роки не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , проживає разом з свекрухою. ОСОБА_3 виїхав з квартири 8-10 років тому, живе з дружиною. Вони не оплачують комунальні послуги, не цікавляться квартирою. Він змінив замок 2 роки назад, а 25.03.2021 до нього в квартиру прийшов ОСОБА_3 і вимагав у нього ключа від квартири. Він підтвердив, що пропонував ОСОБА_3 приватизувати квартиру на двох з ним, без ОСОБА_4

ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що спірну квартиру за час життя матері вважав своїм домом. Після її смерті частина речей, що йому належать, продовжує знаходитись в цій квартирі. Певний час він з дружиною намагався жити в квартирі, однак у них не склалися відносини з ОСОБА_1 . Він пропонував на трьох приватизувати цю квартиру, однак ОСОБА_1 цього не хоче. Спочатку ОСОБА_1 зробив так, що ніби він загубив ключі, попросив йому дати запасні, а коли ні у кого не було запасних ключів, змінив замок у квартирі, не пускає його та сестру. Він підтверджує, що не сплачував за комунальні послуги, оскільки в квартирі стоять лічильники, і ОСОБА_1 платить за їх показаннями. В нього немає у власності іншого житлового приміщення. Спірну квартиру він вважає своїм домом, куди хотів би мати змогу потрапляти. Ще до подання позову ОСОБА_1 він з ОСОБА_4 почали збирати документи щодо початку приватизації спірної квартири.

ОСОБА_4 суду повідомила, що за життя матері вона з сім`єю весь час могла вільно знаходитись у квартирі, в ній знаходяться речі її та її дітей, чоловіка. Після смерті матері, ОСОБА_1 забрав у них з братом ключі, та перестав впускати у квартиру. Їй відомо, що на тепер ОСОБА_1 проживає там з новою жінкою. Завжди перед тим, як прийти до ОСОБА_1 в квартиру, вони телефонували йому, поважаючи його приватне життя. Вона не має іншого житла у власності, хотіла би приватизувати квартиру на трьох, однак цього не хоче ОСОБА_1 . Спірну квартиру вважає своїм домом.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З ордеру на жиле приміщення №225, виданого виконавчим комітетом Старинської ради народних депутатів від 28 лютого 1997 року, вбачається, що ОСОБА_1 з сім`єю з 4 чоловік надано право на зайняття жилого приміщення жилою площею 42,7 кв.м., яке складається з 3-х кімнат у квартирі АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_8 , голова господарства, ОСОБА_6 , його дружина, ОСОБА_9 , дочка дружини, ОСОБА_3 , син дружини (а.с.186).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від10.02.2017 (а.с.17).

25.03.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбувся конфлікт щодо неможливості розпоряджатися майном. Вказане підтверджується талоном повідомлення єдиного обліку №28, інформацією з армору, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, поясненнями ОСОБА_3 (а.с.56, 210-212).

Зі змісту довідки старости сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. від 10.02.2021 №73/1 (а.с.60) вбачається, що ОСОБА_4 постійно проживає та зареєстрована з 26.03.1999 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 ; довідки від 10.02.2021 №74/1 (а.с.61) вбачається, що ОСОБА_3 постійно проживає та зареєстрований у цій же квартирі з 07.12.2004.

З акта щодо підтвердження фактичного місця проживання від 11.10.2021 (а.с.151) вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , зі слів сусідів в квартирі, окрім нього ніхто не проживає.

У листі старости сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. від 25.11.2021 (а.с.180) підтверджено, що Вороньківською сільською радою Бориспільського району були видані довідки від 10.02.2021 №73/1 та №74 щодо місця фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ці обставини свідчать про те, що спірні правовідносини регулюються главою 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК України.

5. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21).

Європейський суд з прав людини вказує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла . Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття житло не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Прокопович проти Росії (Prokopovich v. Russia ), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі Зехентнер проти Австрії (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009...).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на законних підставах вселилися у спірну квартиру разом з основним наймачем ОСОБА_1 . Конфлікти між сторонами по справі розпочалися після смерті дружини ОСОБА_1 та матері відповідачів за первісним позовом ОСОБА_6 у лютому 2017 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що знає ОСОБА_1 та відповідачів тривалий час, вони дружили сім`ями. Їй відомо, що померла дружина ОСОБА_1 просила виділити квартиру родині ОСОБА_6 , оскільки діти різної статі - родині дали трьохкімнатну квартиру. Навесні 2021 року їй зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що вони з ОСОБА_3 не можуть потрапити у квартиру, оскільки у них обманним шляхом забрали ключі. Зазначила, що ОСОБА_1 хотів приватизувати квартиру на двох з ОСОБА_3 , без ОСОБА_4 , оскільки з нею у ОСОБА_1 так і не склалися родинні відносини.

Допитана свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що вона давно знає сторін по справі. У спірній квартирі є особисті речі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які ще були придбані за життя їх матері, вони також проживають у с.Старе. Їй відомо про наявність конфлікту між сторонами. Ще за час життя ОСОБА_6 відповідачі хотіли приватизувати квартиру.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ще в 2020 році вчиняли дії щодо приватизації квартири, однак ОСОБА_1 не погодився на спільну приватизацію. До березня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 часто появлялися біля будинку, періодично користувались квартирою, проживали в ній. Їй відомо, що у сторін стався конфлікт, і вони не можуть потрапити у квартиру.

ОСОБА_22 у судовому засіданні повідомила, що є цивільною дружиною ОСОБА_1 . Вона вже третій рік живе з ним, буває щомісяця в квартирі ОСОБА_1 . За цей час вона бачила відповідачів за первісним позовом лише два рази: у червні 2020 року та березні 2021 року. Їй не відомо стосовно приватизації квартири. Весь час ОСОБА_1 самостійно оплачує комунальні платежі.

Свідок ОСОБА_23 суду повідомила, що ОСОБА_3 жив у спірній квартирі доки він не поступив до вищого навчального закладу, на тепер він орендує житло разом з дружиною. ОСОБА_4 вийшла заміж і з того часу живе з батьками чоловіка. Де саме вони живуть свідку не відомо. Вони не надають жодної допомоги ОСОБА_1 , не сплачують комунальні послуги за утримання квартири.

Свідок ОСОБА_24 повідомив, що був у гостях у ОСОБА_1 2-3 рази в місяць ще коли була жива дружина ОСОБА_1 , відповідачів у квартирі не бачив.

Позивачем за первісним позовом не доведено факту тимчасової відсутності відповідачів протягом 6 місяців та втрати інтересу відповідачів до цього житла. Так, на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надав жодного письмового доказу станом на день звернення до суду на підтвердження відсутності відповідачів у спірній квартирі. Наданий суду акт підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 створений через півроку після звернення до суду.

Щодо заперечень ОСОБА_1 щодо неправомірності довідок на підтвердження місця реєстрації та фактичного проживання відповідачів, виданих старостою сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. 10.02.2021, такі заперечення нічим не доведені. Навпаки, листом від 25.11.2021 підтверджено, що Вороньківською сільською радою Бориспільського району були видані довідки такого змісту.

Звернення до старости сіл Старе та Васильки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у лютому 2021 року для отримання таких довідок до подання позову ОСОБА_1 у березні 2021 року підтверджує ті обставини, що відповідачі за первісним позовом намагались розпочати процедуру приватизації спірної квартири. ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, що ще до подання позову, до нього звертався представник відповідачів адвокат Мамирбаєв Є.В. щодо можливості спільного подання документів для проведення приватизації квартири.

Сторонами не заперечувався той факт, що у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не було ключів від спірної квартири і вони не мали можливості вільно прийти до квартири. За поясненнями ОСОБА_1 відповідачі могли отримати ключі від квартири у сусідки на першому поверсі, ім`я та прізвище якої він не згадав. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили суду, що обманним шляхом наявні ключі в них забрав ОСОБА_1 , а нових ключів вони так і не отримали, хоча і звертались за ними до позивача.

25 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбулась розмова, записана свідком ОСОБА_22 на її телефон. Аудіозапис розмови був досліджений у судовому засіданні. І ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 підтвердили, що саме їх голоса звучать на цьому аудіозаписі. На записі зафіксований словесний конфлікт між позивачем та відповідачем, з якого встановлено, що ОСОБА_3 просить ключ від квартири, ОСОБА_1 зазначає, що тривалий час відповідач не цікавився квартирою. Фактично на записі підтверджені ті ж позиції, які підтверджені сторонами у суді.

У цей же день, 25.03.2021, ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів щодо неможливості потрапити йому та сестрі ОСОБА_4 до квартири адресою: АДРЕСА_1 .

Банківські квитанції (а.с.187-208) підтверджують сплату комунальних послуг ОСОБА_1 за утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечують цього факту, та зазначають, що не сплачували комунальні платежі, оскільки мали перешкоди у проживанні в квартирі, в самій квартирі встановлені лічильники, і ОСОБА_1 сплачував по їх показникам, вони ж хотіли приватизувати житло і нести тягар його утримання вже як спільні власники.

У матеріалах справи немає доказів наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у власності та/або у користуванні іншого житла.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існували перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яку вони продовжували вважати своїм домом, та яку мали намір приватизувати разом з ОСОБА_1 . Однак через неприязні відносини між ними та позивачем за первісним позовом та заміну ним замків на вхідних дверях унеможливило доступ відповідачів до спірної квартири. З метою захисту їх прав належить задовольнити зустрічну позовну заяву та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також вселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 у квартиру АДРЕСА_1 .

За таких обставин немає підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусового зняття їх з реєстраційного обліку.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій №32102142 та №32102250 від 29 квітня 2021 року (а.с.50,51) вбачається, що при пред`явленні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 сплатили судовий збір у розмірі 908,00 грн. кожен. Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволений, а тому з ОСОБА_1 на їх користь слід примусово стягнути понесені витрати на оплату судового збору у зазначеному розмірі.

В той же час, підстав для стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 з відповідачів по первісному позову немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Вселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 9 березня 2022 року.

Суддя: О.Ю. Семенюта