Справа №303/8576/21
2/303/2146/21
Ряд. стат. звіту - 4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великолучківської сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Великолучківської сільськоїради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За час свого життя мати залишила заповітне розпорядження, згідно до якого все своє майно заповіла позивачу та її сестрам. До складу спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 13.11.2015 року №400, виданої виконкомом Кальницької сільської ради забудовником вищезазначеного будинку була ОСОБА_2 .

Згідно довідки від 13.11.2015 року №401 виданої Кальницькою сільською радою, на день смерті ОСОБА_2 з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав.

08.08.2005 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Мукачівської РДНК із заявою про прийняття спадщини за законом, на підставі якої заведена спадкова справа №282/2005. Сестри позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з відповідними заявами не зверталися, так як не заявляли свої права на спадкове майно.

21.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Мукачівської РДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено, оскільки нею не подано документів, які посвідчують ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок. Дані обставини позбавили позивача можливості оформити належним чином спадщину у зв`язку з чим і звернулася до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить суд позовні вимоги задоволити з підстав наведених в позові.

Представник відповідача Великолучківської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що відповідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 24.03.2006 року ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Згідно повторних Свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 від 23.08.2017 року та НОМЕР_3 від 11.11.2015 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5, 6).

Із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20.02.1962 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (а.с. 7).

Із Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 03.10.1987 року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 було зареєстровано 03.10.1987 року , після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 8).

08.08.2005 року ОСОБА_1 подала до Мукачівської районної державної нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини за померлою матір`ю ОСОБА_2 , спадкова справа №282/2005 (а.с. 9).

Згідно заповіту від 04.12.2003 року вбачається, що ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй буде належати по закону заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях (а.с. 10).

Постановою Мукачівської РДНК від 21.08.2017 року №787/02-31 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не подала документів, які посвідчують ОСОБА_2 право власності на житловий будинок (а.с. 11).

Із Довідки №400 від 13.11.2015 року слідує, що забудовником будинку за адресою: АДРЕСА_1 дійсно була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Згідно Довідки №401 від 13.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті, дійсно була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 , разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с. 13).

Із Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.11.2015 року замовником технічної інвентаризації буд. АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 14-18).

Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України.

Згідно з ст.328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з положеннями ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст.1261 ЦК України.

Частиною 3 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом та законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Беручи до уваги вищезазначене, судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у складеному нею заповіті від 04.12.2003 року зазначила, що усе її майно, де б воно не було, й з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належатим по закону заповідла не тільки позивачу ОСОБА_1 , але і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях.

Таким чином, враховуючи наявність трьох осіб, яким померла заповіла все своє майно, суд приходить до висновку, що рішення у справі впливає на права та обов`язки всіх осіб зазначених у заповіті, які у свою чергу повинні були бути відповідачами чи співвідповідачами. За змістом ст.48 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідно до ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи зміну неналежного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

У свою чергу, позивачем не заявлялось клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів інших вищезазначених осіб, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права залучати до участі у справі співвідповідачів з власної ініціативи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Крім цього, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися з відповідними заявами до Мукачівської РДНК з метою прийняття спадщини або відмови від такої.

Зважаючи на вищевикладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що у даній справі не було залучено в якості співвідповідачів інших осіб зазначених у заповіті, тобто позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які б мали відповідати за позовом, клопотання про залучення в якості співвідповідачів позивачем в судовому засіданні не заявлялося, а також те, що відсутні в матеріалах справи докази того, що інші особи зазначені в заповіті не заявляли свої права на спадкове майно, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1222, 1233, 1258, 1261, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Великолучківська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області, , місце знаходження: с.Великі Лучки, вул.Гагаріна, 37, Мукачівський район, Закарпатська область.

Повний текст рішення складений 31.03.2022 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір