справа №176/811/22
провадження №6/176/26/22
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

з участю секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовті Води, в залі суду, заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасової заборони у праві виїзду за межі України, встановленої ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2022 року до Жовтоводського міського суду Дніпроптеровської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасової заборони у праві виїзду за межі України, встановленої ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року.

Подану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що зареєстрована та до недавнього часу фактично проживала у смт. Білозерка Херсонської області, яке на теперішній час окуповане Російською Федерацією. У зв`язку з окупацією у селищі фактично не діє законодавство України, прихильників української влади переслідують, незаконно затримують, незаконно позбавляють волі. У звичайної людини відсутній доступ до правосуддя, відсутня можливість скористатися правничою допомогою.

Вказані обставини змусили її шукати безпечне місце для себе та трьох своїх неповнолітніх синів ОСОБА_2 , 2005 року народження, ОСОБА_3 , 2006 року народження, та ОСОБА_4 , 2009 року народження.

14 квітня 2022 року вона разом з дітьми намагалася перетнути український кордон у пункті пропуску «Рені» та потрапити на територію республіки Румунія, для отримання статусу біженців.

Однак, при спробі перетнути кордон вона отримала письмову відмову, згідно з якою їй тимчасово заборонено виїзд за межі України на підставі ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року по справі №648/2644/15-ц.

Виїзд заборонено у зв`язку з наявною заборгованістю перед підприємством теплопостачання. Однак, нерухоме майно, за адресою якого нарахована задоргованість вже протягом тривалого часу не належить їй та мешкає вона за іншою адресою.

У той же час, що розпочата на території України війна, а саме агресія Російської Федерації щоденно призводить до загибелі багатьох людей, в тому числі на тимчасово окупованій території, де вона мешкає разом із трьома неповнолітніми дітьми. За таких умов існує реальна загроза їх життю і здоров`ю та єдиною можливістю захиститу вбачає в можливості виїзду до республіку Болгарія, де мешкають її родичі. При цьому тимчасове обмеження у праві виїзду, позбавляє її можливості зберегти та захистити себе і дітей. Тому просить скасувати встановлені відносно неї обмеження.

Заявниця ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. При цьому у своїй заяві заявниця просила провести судовий розгляд без її участі.

Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання державного виконавця не направив. Письмових заперечень чи клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Так, розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Білозерського районного суду Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ за Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У зв`язку з цим варто згадати одну з останніх справ проти України, що розглянута Європейським судом з прав людини - «Біла та інші проти України» (заява №36245/12та 10 інших заяв, рішення від 20.12.2018 року).

Так, ЄСПЛ зазначив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Також, суд зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема , у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Із наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що зареєстрована та проживала в селищі міського типу Білозерка Херсонської області, разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Станом на даний час у зазначеній місцевості ведуться активні бойові дії у зв`язку із війною на території України, що ставить під загрозу життя, здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпеку людини, які визнаються у нашій державі найвищою соціальною цінністю, згідно ст.3 Конституції України.

З метою збереження життя та здоров`я власне та трьох дітей, заявниця прийняла рішення покинути територію України.

Однак, відповідно рішення міжнародного пункту пропуску автомобільного сполучення від 14 квітня 2022 року, останній відмовлено у перетинанні державного кордону України та виїзд з України на підставі ухвали Білозерського районного суду Херсонської області

При розгляді поданої ОСОБА_8 заяви, судом крім іншого враховується не надання учасниками будь-яких доказів, щодо ухиляння заявниці від виконання зобов`язання.

Крім цього, судом враховано, що на теперішній час в Україні оголошено військовий стан. ОСОБА_1 зареєстрована та до недавнього часу фактично проживала у смт. Білозерка Херсонської області, яке на теперішній час окуповане Російською Федерацією

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із принципу пропорційності обмеження, його виправданості, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 33 Конституції України, ст.ст. 258-261, 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасової заборони у праві виїзду за межі України, встановленої ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року, задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою міста Рені Одеської області, громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року по справі №648/2644/15-ц.

Копію ухвали направити учасникам для відома та Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА