справа № 179/2194/19
провадження № 2/179/246/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2022 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі судового засідання Хорольській І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський старостинський округ № 12 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
23 грудня 2019 року до Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
04 червня 2020 року по даній справі було винесено заочне рішення суду, яке було скасовано ухвалою суду від 11 листопада 2021 року та призначено до розгляду.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданного виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та Витягом про державну реєстрацію прав № 33222222, виданного Комунальним підприємством «Магдалинівське бюро технічної інвентаризації» 20.02.2012 року.
Позивач зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані, але не проживають у вказаному будинку. На вимоги позивача про добровільне зняття з реєстрації не реагують, у зв`язку із чим порушують її право власності на домоволодіння.
Тому позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом зняття відповідачів з реєстрації із житлового будинку.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник позивача - адвокат Нестер М.А. наддав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проохав суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного винесення рішення не заперечував.
Відповідачі до суду не зявилися, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду справи були сповіщені належним чином, На офіційному сайті Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області «Судова влада» були повідомлені про розгляд справи.
Представник третьої особи - Шевченківського старостинського округу № 12 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області до суду не з`явився, надав письмову заяву, в якій прохає розглядати справу без його участі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, будинок АДРЕСА_1 , є приватною власністю ОСОБА_1 , згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2012 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради № 2. (а. с. 6-7).
Згідно довідки № 131 від 20.09.2021 року, виданої Шевченківським старостинським округом № 12 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно записів домової книги Шевченківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 77).
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , проживає одна. Племінниця ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані в домоволодінні ОСОБА_1 , але фактично за даною адресою не проживають. Будинок, в якому проживає сім`я ОСОБА_1 , опалюється пічним опаленням. Підсобного господарства сім`я ОСОБА_1 не веде. (а. с. 9)
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Таким чином, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном.
Вказаний висновок також висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом усунення перешкод позивачеві, як власнику, володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном, шляхом зняття з реєстрації відповідача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір.
Керуючись ст. ст. 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 04 листопада 1999 року) як власником житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстрації із вказаного будинку:
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Т.А. Ковальчук