СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/20/22
ун. № 759/937/13- ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Волошин А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), стягувач ПАТ "УСК "Гарант-Авто"

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника Павленка В.В. звернувся до Святошинського районного суду м. Києві зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Васільєвої Ю.В., в якій просить визнати бездіяльність неправомірною та зобов`язати головного державного виконавця Васільєву Ю.В. зняти арешт та заборону відчуження на все майно, накладеного постановою від 02.06.2016 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 10.12.2020р. він звернувся до Святошинського районного відділу з заявою (скаргою) вх.№60328 щодо надання інформації відносно наявних в нього арештів за закритими (завершеними) виконавчими провадженнями, вчиненими державною виконавчою службою у місті Києві та вимогою зняти вказані арешти згідно вимог Закону. Адвокатом Павленком В.В. від ВДВС Святошинського району у м.Києві отримано витяг з ВП - спецрозділ інформаційну довідку, з якої дізнався, що 17.09.2015 ВП №47498475 завершено згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» та про наявний щодо нього арешт всього майна, який залишився та який було вчинено після завершення ВП, але не знято державним виконавцем Святошинського відділу ДВС Васільєвою Юлією Вікторівною. Так, зокрема у витязі зазначено: Дата виконавчої дії 02.06.2015р. Зареєстровано 03.06.2015. Підстава: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47498475, виданий 02.06.2015, видавник: головний державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Васільєва Ю.В. Обтяжувач: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управляння юстиції у м. Києві, , країна реєстрації: Україна. Вказане виконавче провадження завершено 17.09.2015р., а виконавчий лист поверенено стягувачу згідно п.2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Визначено строк повторного пред`явлення до 17.09.2016 (згідно вимог Закону в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа). Надати іншу інформацію заінтересована особа ВДВС не може, оскільки вказане провадженння знищено, іншої нформаціїї не надають. Отже, наявне обтяження у вигляді арешту за завершеним (знищеним) ВП обмежує право заявника на вчинення передбачаних Законом дій щодо належної реалізації своїх будь - яких майнових прав.

Заявник та представник заявника у судове засідання не з`явились, представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності його представника стягувач не подав.

Державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності не подав.

З огляду на викладене, керуючись приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності стягувача та представника органу державної виконавчої служби, оскільки це не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

З"ясовано, що листом від 27.01.2021 року начальник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив представника заявника про те, що на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 47498475 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/2086/13 від 13.08.2013, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська страхова компанія» Гарант-Авто» боргу в розмірі 15 310,09 грн. 30.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для зняття арешту відсутні.

Згідно витягу з ВП - спец розділ від 09.06.2021 року 17.09.2015 ВП №47498475 завершено згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 02.06.2015 року головним державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказане виконавче провадження завершено 17.09.2015 року, а виконавчий лист повернуто стягувачу згідно п.2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Визначено строк повторного пред`явлення до 17.09.2016 року.

Як стверджував заявник, після повернення виконавчого листа стягувачу, головний державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Васільєва Ю.В. повинна була скасувати арешт, накладений на майно боржника та зняти заборону на його відчуження, проте цього зроблено не було.

Вирішуючи питання про правомірність указаної бездіяльності посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Ч. 4 ст. 59 указаної статті Закону перелічено підстави, за наявності яких виконавець самостійно знімає арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про виконавче провадження".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

До підстав зняття арешту також належать: закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження").

Ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Також за приписами ч. 3 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна боржика знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. п. 1, 3, 11 ч. 1 цієї статті Закону.

Нормою ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки, коли виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

З огляду на те, що головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повернуто виконавчий лист стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до імперативних приписів ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен був зняти арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 , проте цього не зробив.

На сьогодні арешт з майна боржника та заборона на його відчуження не зняті.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачеві є неправомірною.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який був накладений 02.06.2015 року постановою державного виконавця Васільєвою Ю.В. Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві у виконавчому провадженні № 47498475. Зобов`язати уповноважену особу Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений 02.06.2015 року постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві у виконавчому провадженні № 47498475 на майно боржника ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій має відбуватись у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (ч. 1 ст. 449 ЦПК України) .

Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває і надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, - порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у разі: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржується бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з її майна, така скарга може бути подана в будь-який час з огляду на триваючий характер порушення прав боржника.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який був накладений 02.06.2015 року постановою державного виконавця Васільєвою Ю.В. Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві у виконавчому провадженні № 47498475.

Зобов`язати уповноважену особу Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений 02.06.2015 року постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної вконавчої служби у м.Києві у виконавчому провадженні № 47498475 на майно боржника ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Коваль О.А.