22.02.2022 Справа № 363/2832/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: - Баличевої М.Б., секретаря - Щур А.Б., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Оніщенко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди. 31.01.2022 року зменшивши свої позовні вимоги просив суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на його користь страхове відшкодування у розмірі 66004 грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 2271 грн. 56 коп., пеню у розмірі 6640 грн. 28 коп., три відсотка річних в розмірі 1182 грн. 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу.

Позов обґрунтований тим, що 26.10.2020 року о 21 год. 55 хв. водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen д.р.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Свято-Покровській, 132 с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїжджу частину вказаної вулиці зліва на право по ходу руху транспортного засобу та внаслідок наїзду останній отримав тілесні ушкодження. 26.10.2020 року позивач отримавши тілесні ушкодження був доставлений до КНП «Вишгородська центральна районна лікарня», де перебував на стаціонарному лікуванні по 05.11.2020 року. Також, позивач з 03.11.2020 по 04.03.2021 року перебував на лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Рокитнівської селищної ради Рівненської області. Загальний термін тимчасової втрати працездатності позивача під час лікування склав 129 днів. Позивачу присвоєно ІІ групу інвалідності. 27.10.2020 року відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що дана ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_2 30.12.2020 року постановою старшого слідчого СВ Вишгородського ВП ГУ НП у Київській області кримінальне провадження № 0001153 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що позивачу завдана шкоду внаслідок непереборної сили або умислу останнього.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Еталон». 24.03.2021 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» з метою виплати страхового відшкодування. Відповідно до листа відповідача від 21.04.2021 року, ними був розрахований розмір заподіяної шкоди, який складається з витрат на лікування підтверджені фіскальними чеками у розмірі 30 008, 96 грн. та виплати у зв`язку з стійкою втратою працездатності у розмірі 90 000, 00 грн. на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України та ст 36. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з врахування вини позивача у ДТП, відповідач зменшив на 50 % розмір страхового відшкодування. 25.06.2021 року позивач отримав від відповідача страхове відшкодування у розмірі 60 004, 48 грн. Позивач зазначає, що відповідач не мав права зменшувати розмір страхового відшкодування незалежно від наявності вини водія забезпечувального транспортного засобу. Оскільки відповідач не в повні мірі виплатив страхове відшкодування, позивач вважає, що на його користь з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати, пеня та три відсотка річних. Крім того, неправомірні дії відповідача завдали позивачу маральної шкоди. Також позивач змушений був звернути за правовою допомогою.

У зв`язку із викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

19.07.2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав, провив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що дії ПАТ «Страхова компанія «Еталон» щодо зменшення на 50 % страхового відшкодування є правомірними оскільки ДТП відбулось з вини позивача, а тому його права не порушені, стягненню не підлягають інфляційні витрати, пеня, три відсотка річних та моральна шкода.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до полісу № АР/0692273 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль Volkswagen д.р.з. НОМЕР_1 був застрахований ПАТ «Страхова компанія «Еталон», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю склала 260 000 грн., франшиза - 0 грн. у період з 19.09.2020 року по 17.09.2021 року.

Відповідно до витягу з ЄРДР 26.10.2020 року приблизно о 21 год. 55 хв на проїжджій частині вул. Святопокровська, 132 с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen д.р.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_2 , який перетинав приїжджу частину у невстановленому місці з ліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, вивих лівого плеча, закритий перелом правої гомілки. Відомості за даним фактом 27.10.2020 року внесені до ЄРДР за № 0001153.

Відповідно до висновку експерта № 83 від 24.12.2020 року, який складений судовим експертом Давидовичем О.О., в діях водія автомобіля марки Volkswagen д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП не вбачається.

З висновку експерта № 304/Д-2020р., який складений 30.12.2020 року судово-медичним експертом Сторожко В.В. вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка сталася 26.10.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелома правих велико- та малогомілкової кісток у верхній та середній третині; вивиху головки лівої плечової кістки. Вищезазначені тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, та, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як для повного зрощування вищезазначених переломів потрібен строк понад 21 добу.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження винесеної слідчим СВ Вишгородського ВП ГУ НП у Київській області Паєєвим О.В., кримінальне провадження № 0001153ВІД 27.10.2020 року за фактом ДТП , що трапилась 26.10.2020 року Вишгородському районі Київської області, за участю водія ОСОБА_3 , внаслідок якої був травмований пішохід ОСОБА_2 - закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді виданої 08.02.2021 року вбачається що, ОСОБА_2 дійсно перебував у стаціонарі хірургічного відділення КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВРР в період з 26.10.2020 року по 05.11.2020 року

З довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді виданої 04.03.2021 року вбачається що, ОСОБА_2 дійсно перебував у стаціонарі хірургічного відділення КНП «Рокитнівське БЛІЛ» в період з 03.11.2020 року по 20.11.2020 року та амбулаторно з 21.11.2020 року по даний час (04.03.2021 року).

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 812561 серії 12ААБ вбачається, що ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності з 02.03.2021 року по 01.04.2022 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 24.03.2021 року вбачається, що останній звертався до ПАТ «СК» ЕТАЛОН» щодо виплати страхового відшкодування.

З листа ПАТ «СК» ЕТАЛОН» від 21.04.2021 року вбачається, що ПАТ «СК» ЕТАЛОН» був розрахований розмір заподіяної шкоди ОСОБА_2 , який складається з 30 008,96 грн. - втрати на лікування та 90 000, 00 грн. - виплата у зв`язку зі стійкою втратою працездатності та було прийняте рішення про виплату 50 % розміру заподіяної шкоди, оскільки ДТП відбулось внаслідок вини потерпілого.

Відповідно до платіжного доручення № 4591 від 25.06.2021 року ПАТ «СК» ЕТАЛОН» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 60 004, 48 грн.

З розрахунків наданих представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 вбачається, що основна сума заборгованості ПАТ «СК» ЕТАЛОН» складає 66 005,00 грн., інфляційні витрати у період з 26.06.2021 року по 29.01.2022 року складають 2 271, 56 грн.; пеня у період з 26.06.2021 року по 29.01.2022 року - 6 640, 28 грн.; три відсотка річних у період з 26.06.2021 року по 29.01.2022 року - 1 182,66 грн.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До таких видів, зокрема, віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує Закон № 1961-ІV (Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV).

У відповідності до ст. ст. 3 Закону № 1961-ІV бов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров1ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з п. 27.1-27.5 ст.27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з п. 35.1 ст.35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37 Закону № 1961-ІV.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку(п. 36.7 ст. 36 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом ст. ст. 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.

Посилання представника відповідача на те, що саме дії позивача стали причиною ДТП, є неспроможними і не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки відповідачем не доведено наявність непереборної сили або умислу ОСОБА_2 в заподіянні шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 66 004,93 грн.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином інфляційні витрати у розмірі 2271 грн. 56 коп., пеню у розмірі 6640 грн. 28 коп., три відсотка річних в розмірі 1182 грн. 66 коп. підлягають стягнененню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом зазначається наступне.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Разом з тим, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач у судовому засіданні на обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди наголошував на тому, що внаслідок невиплати страхового відшкодування йому були спричинені моральні страждання.

В свою чергу представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивача, зазначивши про їх необґрунтованість та недоведеність.

Разом з тим, будь-яких доказів на обґрунтування власних доводів, у тому числі і до суду не подав, а лише заперечував у їх стягненні.

Враховуючи, викладене, судом встановлено, що позивач зазнав моральних страждань. Отже, очевидним є те, що позивачу завдано моральної шкоди.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивача моральшу шкоду у розмірі 5 000 грн.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 поніс витрати на правову допомогу в сумі 14 200 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивач надав до суду договір № 094/20 про надання правової допомоги від 21.12.2020 року; акт про надання правової допомоги від 13.07.2021 року.

Сплата позивачем гонорару в розмірі 14 200,00 грн. адвокату підтверджується оригіналом квитанції прибуткового касового ордера № 094/20 від 13.07.2021 року.

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи та приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 14 200,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992, 840 гривень.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 625, 1167, 1187, 1188, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 66004 грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 2271 грн. 56 коп., пеню у розмірі 6640 грн. 28 коп., три відсотка річних в розмірі 1182 грн. 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а всього стягнути 81099 грн. 50 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 14200 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.02.2022 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ЄДРПО: 20080515, місце реєстрації: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-б, 2 під`їзд.

Головуючий: М.Б. Баличева