ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1303/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарями Осадчуком С.В., Вербицьким В.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , відповідач) про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі 11 липня 2014 року за відповідачем було зареєстровано право приватної власності на гараж НОМЕР_1 загальною площею 57,00 кв. м. ОК Дарницького району м. Києва «ГОК «Позняки-4» та зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,104 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:000:0200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 55; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оскільки вважає вказане майно спільною сумісною власністю, просила суд ухвалити рішення, яким:

- припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідача на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 57 кв.м в Дарницького району м. Києва ГОК "ГІозняки-4"та земельну ділянку площею 0,104 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:000:0200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 55; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

- у порядку поділу майна подружжя виділити позивачу та відповідачу по 1/2 частині даного майна у приватну власність.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 12 липня 2021 року о 11 год. 30 хв.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 3 вересня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

З відзиву на позову заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідач фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс, шляхом придбання права власності на нього у попереднього власника та набувши права члена вказаного гаражного кооператива ще до дати реєстрації шлюбу з позивачем. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна, що не свідчить, в свою чергу про те, що це нерухоме майно є об`єктом права спільної власності подружжя. Крім того, зазначає, що земельна ділянка, частку з якої просить виділити позивач, була набута відповідачем для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом безоплатної приватизації, після купівлі відповічачем10 жовтня 2013 року ще до реєстрації шлюбу житлового будинку, і відповідно до ст. 57 СК України є особистою приватною власністю.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у справі № 753/17275/19 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись з вимогою про визнання права власності на Ѕ частину гаражного боксу НОМЕР_1, ОСОБА_3 вважає, що оскільки державна реєстрація права власності відбулася 7 липня 2014 року в період шлюбу, то в силу ст. 60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс, шляхом придбання права власності на нього у попереднього власника та набувши права члена вказаного гаражного кооператива ще до дати реєстрації шлюбу з позивачем. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна.

Відповідно до розписки від 18 жовтня 2013 року гр. ОСОБА_5 отримав від відповідача розрахунок за гаражний бокс № НОМЕР_1 ГОК "Позняки-4" в розмірі 8500 у. о. (а.с. 43).

18 жовтня 2013 року ОСОБА_4 подав заяву на ім`я голови правління ГОК "Позняки-4" стосовно того, що він просить прийняти його в члени цього кооператива у зв`язку із безстроковою передачею гаражного бокса № НОМЕР_1 йому від ОСОБА_5 (а.с. 44).

22 листопада 2013 року ОСОБА_5 написав заяву на ім`я голови правління ГОК "Позняки-4" ОСОБА_7, яка була посвідчена у державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І., відповідно до якої він просить закріплений за ним гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГОК «Позняки-4", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 8 переоформити (закріпити) за ОСОБА_4 . Одночасно стверджував, що вказаний гаражний бокс є його паєм, як члена ОК "Позняки-4" Дарницького району м. Києва, сплачений (внесений) мною у повному обсязі, не перебуває в судовому спорі та ніяким чином не відчужувався (а.с. 45).

Відповідно до довідки від 16 січня 2014 року, виданої відповідачу головою правління ГОК "Позняки-4", відповідач є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 по вул. Канальна, 8 у м. Києві . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 500 гривень сплачена відповідачем 28 листопада 2013 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який був головою правління ГОК "Позняки-4" повідомив, що йому у листопаді 2013 року від ОСОБА_5 надійшла нотаріально посвідчена заява про переоформлення належного йому гаражного боксу № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 подав заяву про вступ до членів кооперативу та сплатив вступний внесок.

Враховуючи надані відповідачем докази, беручи до уваги свідчення свідка ОСОБА_7 суд дійшов висновку, що фактично ОСОБА_4 набув право власності на гаражний бокс до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ВС у постанові (справа № 363/4852/17) від 3 червня 2020 року вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Сам лише факт здійснення реєстрації права власності на гаражний бокс у період шлюбу, за умови набуття права власності до його реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем право власності на гаражний бокс набуто до реєстрації шлюбу, він не є спільним сумісним майном подружжя та поділу не підлягає.

Стосовно земельної ділянки суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України (у редакції станом на 7 липня 2014 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено два договори купівлі-продажу: 1) договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, 2) договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 37-40).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 2 липня 2014 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку у розмірі 0,104 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 48).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що земельна ділянка може вважатися спільною власністю подружжя.

Оскільки земельну ділянку ОСОБА_4 набув в порядку приватизації для обслуговування житлового будинку, право власності на який, в нього виникло до реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку, що вказана земельна ділянка є відповідно до ст. 57 СК України особистою власністю відповідача і не може бути предметом поділу.

З огляду на наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 57, 60, 70 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Гусак