Справа № 463/1768/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2711/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П., суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд Львів», про усунення перешкод у користуванні будинком, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд:

-зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні приватним житловим будинком АДРЕСА_2 шляхом демонтажу вентиляційних та димових каналів будинку АДРЕСА_1 (в подальшому, відповідно, «будинкок АДРЕСА_2 » та «будинок АДРЕСА_1 ») з частини будинку АДРЕСА_2 , яка знаходиться вище покриття даху будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідачів привести вентиляційні канали, які належать будинку АДРЕСА_1 та знаходяться в частині стіни будинку АДРЕСА_2 у відповідність до п. 4.8 ДБН В.1.1.7-20 «Обмеження поширення пожежі в будинках» та до п. 6.8.11 і п.7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», шляхом виведення їх металевими трубами збоку частини стіни будинку АДРЕСА_2 , починаючи на рівні висоти площини даху будинку АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати відповідачів усунути перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною згаданого будинку, як цілісної споруди, що належить на праві приватної власності позивачці;

-визнати той факт, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку АДРЕСА_1 , належить виключно цьому приватному будинку і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_1 є співвласником будинку АДРЕСА_2 . У 2014 році її сусіди ОСОБА_3, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , який примикає до будинку АДРЕСА_2 , без будь-якого погодження з нею чи іншими членами її сім`ї, самочинно встановили сателітарну антену, якою користуються по даний час і встановленням якої пошкодили декоративну структуру покриття даної стіни. Стверджувалося, що дана антена створює перешкоду в обслуговуванні стіни будинку АДРЕСА_2 , в холодні пори року створює сирість, грибок на стіні коло неї, а в періоди часу, коли є сильні пориви вітру, наявність цієї антени створює звук, подібний до гулу і свисту, що перешкоджає відпочинку в нічну пору доби. На неодноразові звернення позивачки з приводу демонтажу антени ОСОБА_3 не реагують, а самовільно демонтувати антену у позивачки можливості немає, оскільки ОСОБА_3 не дають доступу до свого будинку.

Стверджувалося, що спільна стіна між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є не суміжною, а протипожежною, а оскільки димо-вентиляційні канали будинку АДРЕСА_1 , які влаштовані в частині стіни, що належить будинку АДРЕСА_2 , виведені ОСОБА_3 в бік їхнього будинку (над їхньою покрівлею даху), а не виведені вертикально догори, то в місці їх виведенні назовні межі вогнестійкості протипожежної стіни з боку будинку АДРЕСА_1 взагалі не існує, тобто така є нульовою.

Також стверджувалося, що дані вентиляційні та димові канали встановлені з порушенням норм ДБН і такі не можуть бути доказом того, що стіна вище даху будинку АДРЕСА_1 є спільною. Стверджувалося , що ці канали перешкоджають позивачці користуватися приміщенням будинку АДРЕСА_2 , оскільки товщина стіни навпроти місця їх виведення назовні становить лише 12 см, а тому стіна в цьому місці постійно сиріє, мокріє, взимку промерзає наскрізь та через це постійно руйнується (том 1, а.с. 1; том 2, а.с. 194, 219).

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , у якому просив суд зобов`язати згаданих відповідачів за зустрічним позовом усунути перешкоди в користуванні спільною стіною будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом демонтажу встановленої на ній відповідачами сателітарної антени (том 2, а.с. 74-75, 129-136).

У січні 2018 року до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся також і ОСОБА_2 , який також просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати згаданих відповідачів усунути перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною згаданого будинку, як цілісної споруди, що належить на праві приватної власності позивачці, а також встановити той факт, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку АДРЕСА_1 , належить виключно цьому приватному будинку і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (том 2, а.с. 107).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні всіх вищезгаданих позовів відмовлено (том 5, а.с. 171-179).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважають неправомірним посилання суду в оскаржуваному рішенні на постанову Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2014 року, якою (на думку апелянтів) «нібито було надано правової оцінки та нібито визначено статус оспорюваної стіни, як нібито спільного конструктивного елементу для обох будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 », оскільки в експертному висновку № 23-14 від 25.11.2014 року та у вищезгаданій постанові «вказано тільки про спільні конструктивні елементи - фундамент і спільну стіну нижче площини даху будинку відповідачів АДРЕСА_1», а сам згаданий експертний висновок в ході розгляду справи № 463/5777/13-а «не був повністю досліджений і з технічної точки зору був невірно суддями трактований, що призвело до винесення неправомірної постанови Личаківського р/с м. Львова від 22.12.2014 р. та неправомірної ухвали апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 р.» (том 5, а.с. 192-195).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали до суду заяву про апеляційний розгляд справи у їх відсутності (том 6, а.с. 12).

18 квітня 2022 року апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в черговий раз в судове засідання не з`явилися і в черговий раз 13 квітня 2022 року подали до суду Клопотання про відкладення розгляду справи: з посиланням на запровадження «з 24 лютого 2022 року військового стану в Україні і не можливістю прибуття в судове засідання апелянтів, їх представників та усіх інших учасників справи на стороні позивачів» (том 6, а.с. 177).

З приводу вищезгаданого Клопотання апелянтів про відкладення розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відмітити наступне.

Частиною 1 статті 42 ЦПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

В розумінні ЦПК України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Як ініціатор судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді справи.

Як вбачається зі змісту частини 3 статті 2 ЦПК України, неприпустимість зловживання процесуальними правами відноситься до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що:

-учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальним правами не допускається (частина 1);

-залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

o1) заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина 2);

-суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (частина 4).

А Цивільним кодексом України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3 статті 13) і порушення цього положення може бути правовою підставою для відмови у захисті цивільного права та інтересу особи (частина 3 статті 16).

Як вбачається з вищенаведеного, цивільним та цивільно-процесуальним законодавством встановлено, що особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Дана справа перебуває в провадженні судів з квітня 2016 року, тобто - вже 6 (шість) років.

За ці 6 (шість) років позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 жодного разу в судове засідання не з`явилася.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уповноважили представляти їхні інтереси в суді адвоката Цаплака М.І.

В матеріалах справи є наявними 32 (тридцять дві) заяви, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так і їхнього представника, про відкладення розгляду даної справи, які були поданими згаданими учасниками справи, як до суду першої інстанції (29 таких заяв), так і до суду апеляційної інстанції (3 заяви; том 1, а.с. 201, 203, 239; том 2, а.с. 127; том 3, а.с. 84, 170, 206; том 4, а.с. 38, 65, 67, 134, 190, 193, 200, 224, 227, 229; том 5, а.с. 11, 13, 14-15, 47, 49, 58, 85, 106, 110, 119, 129, 141; том 6, а.с. 114, 117, 177).

Як зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поданих ними позовних заявах, вони проживають у будинку АДРЕСА_2 . В той же час, відстань від згаданого будинку, як місця проживання апелянтів, до Львівського апеляційного суду (м. Львів, площа Соборна, 7) становить (згідно даних «Google Maps») 1,2 км.

Незважаючи на те, що апелянтам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ще 23 серпня 2021 року стало відомо про персональний склад колегії суддів, який згідно автоматизованої системи розподілу справ має розглядати подану ними апеляційну скаргу (том 5, а.с. 261, 262), розгляд якої було призначено на 08 листопада 2021 року, заяву про відвід суддям Цяцяку Р.П. та Шереметі Н.О. ними було подано лише в згаданому судовому засіданні, а саме: 08 листопада 2021 року (том 5, а.с. 13-38), тобто - з пропуском строків встановлених частиною 3 статті 39 ЦПК України.

Незважаючи на це, колегією суддів заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід суддям Цяцяку Р.П. та Шереметі Н.О. було розглянуто по суті і ухвалою суду від 10 листопада 2021 року відвід суддів Цяцяка Р.П. та Шеремети Н.О. від участі у розгляді даної справи було визнано необґрунтованим (том 5, а.с. 52-54).

Однак, 09 грудня 2021 року апелянтами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повторно подано «Заяву-2» про відвід суддям Цяцяку Р.П. та Шереметі Н.О. (том 6, а.с. 89-91), а 28 лютого 2022 року ОСОБА_1 було подано до суду «Заяву-3» про відвід судді Цяцяку Р.П. (том 6, а.с. 154-155).

Про безпідставність та надуманість заявленого у вищезгаданих «Заяві-2» та «Заяві-3» свідчить (зокрема) рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2022 року у справі № 380/23485/21, яким ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог у позові до голови Львівського апеляційного суду та керівника апарату Львівського апеляційного суду (третя особа - суддя Львівського апеляційного суду Цяцяк Р.П.) «про визнання протиправною (неправомірною) бездіяльність відповідачів» (том 6, а.с. 178-181).

Слід відмітити те, що і в суді першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово заявляли суддям завідомо безпідставні відводи, які судами відхилялися (том 1, а.с. 204-205; том 2, а.с. 23).

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів повторно подані апелянтами «Заяву-2» та «Заяву-3» про відвід суддям Цяцяку Р.П. та Шереметі Н.О. визнає зловживанням процесуальними правами, а тому ці заяви у відповідності до положень частини 5 статті 39 та пункту 1 частини 2 і частини 3 статті 44 ЦПК України залишає без розгляду, а також вважає можливим апеляційний розгляд справи у відсутності апелянтів (а також інших учасників справи) - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також оглянувши матеріали адміністративної справи № 463/5777/13-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради про зобов`язання відповідача погодити та затвердити проект реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок приєднання об`єму горища з влаштуванням віконних прорізів в торцевій стіні (в подальшому - «матеріали адміністративної справи № 463/5777/13-а»), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Матеріалами адміністративної справи № 463/5777/13-а стверджується наступне.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2014 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року) ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позову до Департаменту містобудування Львівської міської ради (треті особи - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) про зобов`язання відповідача погодити та затвердити проект реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок приєднання об`єму горища з влаштуванням віконних прорізів в торцевій стіні (арк. 173-174, 204-206 справи № 463/5777/13-а).

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 14 липня 2015 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року) заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезгаданої постанови Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами також було залишено без задоволення (арк. 231, 251-254 справи № 463/5777/13-а).

Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданої постанови Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2014 року, відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивована тією обставиною, що в ході розгляду цієї адміністративної справи в результаті проведеної судової інженерно-будівельної експертизи було встановлено, що будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 «мають спільні конструктивні елементи, які впливають як на один так і на другий будинок і не можуть функціонувати окремо», а відтак ця обставина, встановлена постановою суду у адміністративній справі, що набрала законної сили, не підлягала доказуванню при розгляді даної цивільної справи - також за позовом ОСОБА_1 .

За вищенаведених обставин суд при ухваленні оскаржуваного рішення вправі був посилатися на вищезгадану постанову Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2014 року, як на судове рішення, що набрало законної сили в справі, у якій брали участь ті самі особи.

При цьому не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що експертний висновок в ході розгляду справи № 463/5777/13-а «не був повністю досліджений і з технічної точки зору був невірно суддями трактований, що призвело до винесення неправомірної постанови Личаківського р/с м. Львова від 22.12.2014 р. та неправомірної ухвали апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 р.», оскільки у відповідності до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 24 червня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 квітня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.