Ухвала

28 березня 2022 року

м. Київ

справа № 338/158/19

провадження № 61- 2056 ск 22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняБогородчанськогорайонного суду Івано-Франківської області від31 липня 2019 року у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Старобогородчанськасільська рада об`єднаної територіальноїгромади Богородчанського району Івано-Франківської області, провстановленняземельногосервітуту,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га, кадастровий номер: :01:001:0134, що розташована на АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 , розташованих на АДРЕСА_1 . Вказані межі земельного сервітуту ухвалено прокласти у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 8 до висновку експертного дослідження від 15 лютого 2019 року № 007/02-19 судового експерта Максимчина А. Д.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Указане рішення місцевого суду за скаргою ОСОБА_1 було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях та відповідно постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року.

04 лютого 2022 року ОСОБА_1 (через систему «Електронний суд») подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження у справі в частині оскарження рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, Верховним Судом прийнято постанову від 08 лютого 2021 року про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 на це саме судове рішення - рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року у цій справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1 скористався передбаченим законом правом на касаційне оскарження судового рішення у цій справі та є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення, після чого повторно подає касаційну скаргу на те ж судове рішення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та не є підставою для повторного розгляду касаційної скарги, оскільки не змінюють призначення імперативної норми процесуального права (пункт 3 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третяособа - Старобогородчанська сільська рада об`єднаноїтериторіальноїгромади Богородчанського району Івано-Франківської області, провстановленняземельногосервітуту,за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківськоїобласті від 31 липня 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара