Справа № 353/584/21
Провадження № 22-ц/4808/7/22
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Тлумацького районного суду від 02 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Мотрук Л.І. в м. Тлумачі, повний текст складено 05 листопада 2021 року, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому.

Позовна заява мотивовано тим, що 01.06.2019 року о 23 год 00 хв в м.Івано-Франківську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказує, що транспортним засобом «Volkswagen» керував ОСОБА_3 . За результатами вказаної ДТП на відповідача за порушення вимог п.10.1; 10.3; 13.1; 13.1. ПДР України, складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Івано-Франківського міського суду від 15.10.2019 року, залишеної без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.01.2020 року, ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 124 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 не була застрахована. Відповідно до п. 39.1., 39.2. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. В результаті ДТП автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 був пошкоджений та відповідно до звіту №158 про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку автомобіля «BMW», становить 193 770,65 грн без втрати товарного виду (ВТВ). На підставі наказу № 4371 від 14.04.2020 року позивач відшкодував ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 100000 грн. Загальний розмір витрат, що включає витрати на проведення врегулювання спору та на збір документів складає 100 900 грн : 100000 грн матеріального збитку та 900 грн за послуги ТОВ «СОС Сервіс Україна» для визначення матеріального збитку, що підтверджується платіжним дорученням №1480818 від 31 липня 2020 року. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому, в розмірі 100 000 грн, витрати, понесені на проведення врегулювання справи в розмірі 900 грн та судовий збір.

Рішенням Тлумацького районного суду від 02 листопада 2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат, понесених на проведення врегулювання справи та збір документів у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого судового збору у розмірі 2249 (дві тисячі двісті сорок дев`ять) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду ухваленням нового про відмову у задоволені позову, посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 та відповідно спричинення ДТП, яке мало місце 01 червня 2019 року спростовується постановою Тлумацького районного суду від 22 жовтня 2019 року справа №344/9946/19. Крім того, не вірно враховано розрахунок суми, яку стягнуто в порядку регресу. Так, позивачем заявлено суму стягнення в розмірі 100 000 грн, що визначена з невірних та необґрунтованих розрахунках експертного звіту, а саме ринкової вартості КТЗ до пошкодження. Така ринкова вартість визначена ФОП ОСОБА_5 в розмірі 492 434,93 грн без жодного обґрунтування такої вартості експертом не вказано та не підтверджено відповідними даними з офіційних електронних каталогів та/або спеціалізованих експертиних програм. Різниця між вартістю транспортного засобу згідно звіту №158 та вартістю на підставі НДКЦ від 12 жовтня 2019 року становить 106 274,93 грн. Крім того, помилково включено до суми стягнення ПДВ, оскільки відсутні відомості здійснення ОСОБА_4 відновлювального ремонту на суму 100 000 грн.

11 січня 2022 року представник Моторно (транспортного) страхового бюро України Марченко Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом не спростовано належними доказами. Крім того, ремонт автомобіля вважається економічно обґрунтованим і власнику відшкодовується різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що згідно розміру регламентної виплати становить 100 000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити подану скаргу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов Моторно (транспортного) страхового бюро України, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_3 01.06.2019 року о 23 год 00 хв в м.Івано-Франківську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen» під керуванням відповідачка, реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 . Відповідач є завдавачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язана відшкодовувати шкоду. Враховуючи те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, відповідно звіту №158 про оцінку пошкодження транспортного засобу, вартість матеріального збитку автомобіля «BMW», становить 193 770,65 грн без втрати товарного виду (ВТВ), Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено частину вартості матеріальних збитків, завданих транспортному засобу марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , яким він керував в момент вчинення ДТП, то суд вважає позовні вимоги в частині стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у розмірі 100 000 грн на відшкодування завданої шкоди в порядку регресу підставними, обґрунтованими та доведеними. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь МТСБУ коштів у розмірі 900 грн понесених у зв`язку з проведенням врегулювання справи та збору документів, відповідно до платіжного доручення від 29.07.2019 року № 2179, покупець «МТСБУ» провело оплату коштів у розмірі 900 грн за послугу організації складання калькуляції вартості відновлювального ремонту та визначення розміру збитків, а також транспортні витрати, однак з вищевказаного доручення не можливо встановити хто є отримувачем коштів. Відповідно до ст. 1191 ЦПК України кошти у розмірі 900 грн не є сумою відшкодування шкоди, яка відшкодовується у порядку регресу

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 01.06.2019 року о 23 год 00 хв в м.Івано-Франківську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen» під керуванням ОСОБА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 .

За результатами вказаної ДТП на ОСОБА_3 за порушення вимог п.10.1; 10.3; 13.1; 13.1. ПДР України, складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Івано-Франківського міського суду від 15.10.2019 року, залишену без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.01.2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 124 КУпАП (а.с.4-9)

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 не була застрахована.

05.06.2019 року відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий ОСОБА_4 подав до Моторно транспортного страхового бюро України позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.22).

04.02.2020 року, керуючись ст. 35 та п.п.а) п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий ОСОБА_4 подав до Моторно транспортного страхового бюро України заяву про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП (а.с.23).

Звітом № 158 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (дата оцінки - 01.06.2019 року, дата складання висновку - 04.07.2019 року), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, тобто матеріального збитку завданого власнику автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 193 770 грн 65 коп. У даному звіті вказано ринкову вартість КТЗ до пошкодження 492434 грн 93 коп (а.с.12).

На підставі наказу Моторно транспортного страхового бюро України № 4371 від 14.04.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 01.06.2019 року в м.Івано-Франківську ОСОБА_4 відшкодувано майнову шкоду в розмірі 100 000 грн.

22 квітня 2021 року МТСБУ звернулося до ОСОБА_3 з претензією № 59356 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 100 000,00 грн.

Невідшкодування відповідачем сплаченої потерпілому у ДТП ОСОБА_4 регламентної виплати в сумі 100 000,00 грн у добровільному порядку стало підставою звернення МТСБУ з позовом до суду з вимогами, які є предметом цього судового розгляду.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала

За змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Також зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 квітня 2017 року № 6-2806цс16, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольнивши позов, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено вину ОСОБА_3 у вчиненні 01.06.2019 року о 23 год 00 хв в м.Івано-Франківську дорожньо-транспортної пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen» під його керуванням, реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 та не спростовано розмір страхового відшкодування, який сплачено МТСБУ на користь ОСОБА_4 .

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що невинуватість ОСОБА_3 у ДТП підтверджується постановою Тлумацького районного суду від 22 жовтня 2019 року справа №344/9946/19, оскільки зазаченою постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 , передбачене ч.1ст.130 КУпАП, а неп.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Також суд відхиляє посилання апелянта про завищену вартість пошкодженого транспортного засобу, яка визначена у звіті № 158 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (дата оцінки - 01.06.2019 року, дата складання висновку - 04.07.2019 року), так як інформація з НДКЦ МВС від 12 жовтня 2019 року не містить категоричного висновку про вартість пошкодженого автомобіля.

Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір страхового відшкодування.

Помилковим є посилання апелянта на включення до суми стягнення ПДВ, оскільки відсутні відомості у звіті № 158 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (дата оцінки - 01.06.2019 року, дата складання висновку - 04.07.2019 року) та вартість відновлювального ремонту податку на додану вартість.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.

Ціна позову в даній справі становить 100 900 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 189 грн*100=218 900 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Тлумацького районного суду від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 14 квітня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта