Справа № 510/2322/21
Провадження № 2/510/617/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 про судові засідання, які призначалися на 25.03.2022р., 01.04.2022р. був повідомлений в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, до суду не явився, відзиву на позов не надав, причини його неявки суду невідомі.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Урум А.Д. на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.12.2011р. (спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.12.2011р. (заповіт не складався); копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.1997р.; копія розписки відповідача про отримання грошей від 20.05.1997р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 08.05.2021р.; копія довідки виконкому Ренійської міськради від 11.05.2021р. про склад сім`ї ОСОБА_5 на день його смерті.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.1997р. ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

20.05.1997р. батько позивачки - ОСОБА_5 домовився із ОСОБА_2 про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . Обставини вчинення купівлі-продажу нерухомості підтверджуються розпискою ОСОБА_2 від 20.05.1997р. із відомостями про те, що він отримав повний фінансовий розрахунок за продаж вищевказаного об`єкту - 2500 дол. США. З того часу житловий будинок перейшов у володіння та розпорядження батька позивача, він фактично мешкав в ньому разом із своєю родиною, у тому числі і з позивачкою (своєю донькою).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За життя він належним чином не оформив своє право власності на придбаний спірний житловий будинок. Також, за життя, ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном на випадок своєї смерті, заповіту на складав. Після смерті ОСОБА_5 позивачка, як донька, є спадкоємицею першої черги за законом щодо спадку батька. ОСОБА_1 у передбачений законом строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, після смерті батька, вона залишилася мешкати у спірному будинку, фактично володіє ним, доглядає за ним, обробляє земельну ділянку, сплачує земельний податок та інші комунальні платежі, - отже, вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак, у зв`язку із тим, що позивачка не була прописана за спірною адресою, вона не може юридично оформити прийняття спадщини. Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє нерухомістю, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги - з 2008р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачем. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказаний житловий будинок з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, у зв`язку із неможливістю підтвердження факту спільного мешкання із спадкодавцем на час смерті ОСОБА_5 , в даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво - неможливо.

Тому, виходячи із ситуації, що склалася, в даній справі вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок в порядку набувальної давності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, з 2008р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти, використовує його за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачкою житловим будинком відповідач не пред`являв до неї жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі в його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не надав відзиву на позов.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником будинку, сплачувала комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок цілком з законних підстав перейшов у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на:

житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (загальною площею 66,80 кв.м., житловою площею 46,40 кв.м.), що належав ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК