ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року

м.Суми

Справа №591/2374/21

Провадження № 22-ц/816/102/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С.С. (суддя-доповідач),

суддів: Криворотенка В.І., Кононенко О.Ю.,

сторони справи:

позивач - Національний банк України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2021 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повний текст виготовлено 01.11.2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із уточненим позовом Національний банк України ( далі НБУ) просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 , який разом із родиною проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на їх балансі, заборгованість за період з квітня 2020 року по січень 2021 року, з урахуванням часткової сплати, в розмірі 15004,08 грн. за отримані комунальні послуги: вивезення твердих побутових відходів, водопостачання та водовідведення, електропостачання, квартплата, природний газ, теплова енергія, тощо.

В обґрунтування заявлених вимог пояснив, що їх установою, на балансі якої знаходиться приміщення гуртожитку, де проживає родина відповідача, і надаються вказані комунальні послуги, укладено договори з комунальними підприємцями. Родина відповідача проживає у гуртожитку з 2007 року, займає дві кімнати № 53,56 на 4 поверсі, а також допоміжні приміщення, загальною площею 50,35 кв.м.. У лютому 2020 року мешканці гуртожитку були повідомлені про зміну тарифів за проживання у гуртожитку та запроваджена процедура відшкодування мешканцями гуртожитку комунальних послуг з утримання гуртожитку, понесених НБУ.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено через те, що установою не надано суду належних доказів, які б підтвердили їх вимоги, що родина відповідача користується площею, яка закріплена за нею на правовій основі загальною площею 50,35 кв.м., а також надали можливість суду з`ясувати правильність нарахованих сум за використання комунальних послуг та електроенергії з урахуванням діючого положення про користування гуртожитком та фактичної кількості їх мешканців.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, НБУ подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги .

У апеляційній скарзі позивачем наведені доводи про те, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, а рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Висновок суду, що ордер, було втрачено є надуманим, оскільки в своїх поясненнях Національний банк неодноразово зазначав про те, що в його архіві відсутні документи (ордер на вселення, договір найму), які б підтверджували надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї у тимчасове користування житлової площі у гуртожитку у м. Суми, із прив`язкою до місця розташування, а саме: поверху, номерів кімнат. Відсутні такі документи і у відповідача.

Таким чином, користування родиною відповідача спірним приміщенням здійснюється за договором найму і регулюється не законодавством про гуртожитки, а Цивільним та Житловим кодексами України, зокрема, главою 89 ЦК України (найм житла). Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 26.09.2018 №344/18741/14-ц (касаційне провадження №61- 22904св18).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, також регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 13, п. 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц (провадження №6- 3193св18).

Із зазначених положень випливає, що наймачі (споживачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951-15цс зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу). Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нарахування витрат мешканцям гуртожитку у м. Суми здійснювалося позивачем згідно з «Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитків Національного банку України у м. Харкові та м. Суми» (далі - Порядок), затвердженим наказом від 24.12.2019 № 848-но. Згідно частин 1 та 6 п. 3 Порядку, комунальні витрати-вартість спожитих мешканцями комунальних послуг, електричної та теплової енергії, з урахуванням розміру встановлених уповноваженим органом тарифів, показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; квартирна плата - плата за користування житловим приміщенням гуртожитку.

Відповідно до п. 4 Порядку, нарахування та облік заборгованості основних мешканців перед управителем здійснюється відповідальними виконавцями - фахівцями департаменту забезпечення діяльності Національного банку та Департаменту бухгалтерського обліку, і підставою для нарахувань сум відшкодування згідно з Порядком є:

- п. 1 Наказу Національного банку №152-но від 04.03.2020 (міститься в матеріалах справи), згідно якого установлено тариф в гуртожитках Національного банку в розмірі 5,77 грн (із ПДВ) за 1 кв. м площі, закріпленої за усіма мешканцями гуртожитку в АДРЕСА_1 , за один місяць.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими останній разом із своєю сім`єю користувались наданими позивачем житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував оплату за послуги, яка відповідачем не оплачувалась. При цьому, відповідач є субспоживачем житлово-комунальних послуг, які йому та членам його сім`ї надаються на підставі укладених Національним банком договорів з постачальниками послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що він позбавлений можливості встановити у даній справі фактичну площу приміщення, яку використовував та яка була на відповідній правовій підставі закріплена за відповідачем у період з квітня 2021 по січень 2021 року.

У даному випадку суд самоусунувся від свого процесуального обов`язку встановлення фактичних даних, які мають значення для вирішення справи. Так, відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв. м. на одну особу. Враховуючи те, що сім`я відповідача складається із трьох дорослих осіб, загальна арифметична норма їх жилої площі дорівнює 13,65 кв. м. х 3 = 40,95 кв. м. Вказаним спростовується твердження відповідача про користування його сім`єю виключно 16,3 кв. м. жилої площі. При цьому суд проігнорував, хоча це є цілком зрозумілим, користування відповідачем та членами його сім`ї допоміжними приміщеннями у вигляді кухні, санвузлу, умивальнику та коридору.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд зазначив, що витрати на електропостачання, водопостачання та водовідведення розраховуються шляхом ділення вартості фактично спожитих послуг згідно з показаннями лічильників на 13 осіб, які у гуртожитку проживають, та множенням на кількість осіб, які проживають однією сім`єю. Інформації про кількість осіб, що мешкають у гуртожитку, позивачем не надано, хоча кількість осіб, що мешкають у гуртожитку є базовим показником для розрахунку вартості послуг на електро- та водопостачання, водовідведення. За наявності заперечень відповідача відносно правомірності такого нарахування плати за комунальні послуги та фактичної кількості осіб, що користуються комунальними послугами, суд вважає надані позивачем відомості про фактичну кількість мешканців не підтвердженими доказами, а відтак - недоведеними.

Відповідно до п. 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розподіл загальних витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг в житлових приміщеннях де проживає два і більше власників, проводиться за узгодженням мешканців квартири.

За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Згідно п.3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання.

Так, в матеріалах справи наявна відомість нарахувань за послуги гуртожитку, складеної за підписом завідувача господарства господарського відділу управління господарського забезпечення департаменту забезпечення діяльності Національного банку України за березень 2020 року у гуртожитку фактично проживало 13 осіб (а.с. 121). Відповідачем проживання іншої кількості осіб не доведено. Вказаний доказ спростовує твердження суду про те, що інформації про кількість осіб, що мешкають у гуртожитку, позивачем не надано.

При цьому в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі виконаних послуг із постачальниками послуг (електропостачання, водопостачання та водовідведення, теплопостачання), в яких зазначено об`єм наданих послуг за період з 01.04.2020 по 31.01.2021, а також підтвердження оплати Національним банком виконаних послуг із постачальниками послуг (електропостачання, водопостачання та водовідведення, теплопостачання інші) за вказаний період. Оскільки договір найму сторонами не укладений, а окремі прилади обліку споживання теплової та електричної енергії, водопостачання у спірному помешканні відсутні, розподіл суми рахунку між субспоживачами комунальних послуг, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачем (Національним банком) самостійно, згідно з показаннями лічильників на 13 осіб, які у гуртожитку проживають, та множенням на кількість осіб, які проживають однією сім`єю, відповідно до наказів Національного банку України №848-но від 24.12.2019, №152-но від 04.03.2020, які є чинними та не визнано незаконними і не скасовано.

Обґрунтованість розрахунку заборгованості підтверджується відомістю нарахувань за послуги гуртожитку, актами приймання-передачі виконаних послуг із постачальниками послуг та оплатою НБУ виконаних послуг із постачальниками послуг. При цьому, відповідач не довів, що вказані житлово-комунальні послуги він та його сім`я не отримував або отримував в меншому розмірі. Поряд з цим відповідачем до районного суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

З урахуванням визначеного, суд не був позбавлений можливості встановлення площі, що використовується відповідачем та його сім`єю для проживання, та, виходячи з цього, дійсного розміру заборгованості. Натомість, суд самоусунувся від свого процесуального обов`язку повного і всебічного з`ясування обставин справи, внаслідок чого було ухвалено несправедливе рішення, яким внесено істотній дисбаланс між правами й інтересами сторін спору. Одним із основних засад цивільного права є принцип справедливості, добросовісності та розумності, а однією з аксіом цивільного судочинства: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, де вказує, що він та його родина займали одну кімнату площею 16.3 кв.м. (кімната №21) на IV поверсі IV поверхового будинку, що підтверджується довідкою (виписка із будинкової книги про склад сім`ї і прописку), виданою на ім`я його дружини. Було встановлено тарифом за проживання у гуртожитку у розмірі 6,82 гри. за одне ліжко - місце на день. Оскільки його родина складається з 3-х осіб, сплачували за три ліжко - місця по 6,82 грн. на день, що в середньому за місяць становило 630 гри. за три ліжко - місця (в залежності від кількості днів у місяці). Згідно наявних у нього на руках відомості нарахувань за послуги гуртожитку за березень 2020 року за підписом завідувача господарства господарського відділу управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України О. Вербицького, тариф за проживання у гуртожитку за одне ліжко місце на день становив 6,82 гри., за березень 2020 року його родині було нараховано 634 грн. 26 коп.,

Наприкінці лютого 2020 року на вході до гуртожитку адміністрацією гуртожитку було розміщено оголошення наступного змісту: «починаючи з 01.04.2020 року втрачають чинність тарифи за проживання у гуртожитку у розмірі 6,82 грн. за одне ліжко - місце на день. Із 01.04.2020 встановлюється новий тариф (плата за проживання у гуртожитку) у розмірі 5,77грн. (із ПДВ). за 1 кв. м. площі, закріпленої за мешканцями гуртожитку. Також з 01.04.2020року запроваджено процедуру відшкодування мешканцями гуртожитку у м. Суми комунальних послуг з утримання гуртожитку, сплачених НБУ за діючими договорами із комунальними підприємствами міста», копія оголошення додана до відзиву на позови)заяву, оригінал знаходиться у позивача.

При цьому ні його, ні інших мешканців гуртожитку адміністрація гуртожитку, або ж

позивач, як балансоутримувач приміщення гуртожитку, не було повідомлено на підставі

чого було скасовано тариф за проживання у гуртожитку у розмірі 6,82 грн. за одне ліжко

місце на день і встановлено нові тарифи, хоча згідно з п. 5 Порядку відшкодування витрат,

пов`язаних з утриманням гуртожитку НБУ у м. Харків та м. Суми зазначено, що інформація щодо зміни тарифу мала бути доведена до мешканців гуртожитку саме з відповідними обґрунтуваннями щодо необхідності таких змін. Жодних письмових повідомлень із зазначенням про зміну тарифів та підстав зміни тарифів він не отримував.

Суд першої інстанції правомірно не взяв доводи позивача про проживання його

родини в кімнатах №53 , № 56 загальною площею 50,35 кв.м.. як доказ позивачем

надавалась копія акту огляду приміщень гуртожитку від 04.09.2019 року №3-с, на який

посилався позивач, оскільки позивачем суду була надана його копія, яка навіть не була

належним чином завірена, оригінал акту позивачем суду так і не було надано, хоча про

необхідність надання саме оригіналу акту неодноразово зазначали він та його адвокат, про необхідність надання оригіналу акту зазначав і суд, однак позивачем вимога про надання оригіналу акту виконана так і не була.

Відповідно до положень п.гі.9.10 Порядку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитків Національного банку України у м. Харкові та м. Суми тарифом є вартість утримання 1 кв.м. площі, закріпленої за всіма мешканцями гуртожитку, протягом одного місяця. Площею, закріпленою за основним мешканцем є площа житлової кімнати або житлових кімнат (зазначена в ордері основного мешканця за даними технічного паспорту) та площі допоміжних кімнат, що перебувають у користуванні основного мешканця. Ордер у даному випадку відсутній, площа 50.35 кв.м. за його родиною не закріплена належним чином. Виходячи з викладеного вище суд був позбавлений можливості встановити у даній справі фактичну площу приміщення, яку використовувала родина та яка була на відповідній правовій підставі закріплена за родиною у період з квітня 2020 по січень 2021 року, про що суд і зазначив у своєму рішенні.

Крім цього, предметом позову було стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.04.2020 року по 31.01.2021 року, натомість акт огляду приміщень гуртожитку складено станом на 04.09.2019, у 2020 -2021 роках огляд приміщень гуртожитку ніхто не проводив.

Позивач на власний розсуд, не маючи на те законних підстав нарахував мені заборгованість за житлово-комунальні послуги виходячи з площі 50,35 кв. м., що вбачається з довідки, доданої позивачем до позовної заяви.

Безпідставними є доводи позивача в апеляційній скарзі в частині того, що родина мала вносити плату за проживання в гуртожитку виходячи з норми жилої площі на одну особу, встановленої у ст. 47 ЖК України, оскільки позивачем його родина такою житловою площею забезпечена не була, по факту користувались кімнатою 16.3 кв.м., що підтверджується довідкою (випискою із будинкової книги про склад сім`ї). До того ж ні в позовній заяві, ні в своїх поясненнях позивач та його представники на необхідність розрахунку плати за надані комунальні послуги виходячи з норм, закріплених у ст. 47 Житлового кодексу, не посилались.

Згідно представленого розрахунку заборгованості позивач просив стягнути зазначену вартість електропостачання, при цьому доказів споживання родиною саме такої кількості електроенергії позивачем надано не було. Позивач не довів у суді правильність механізму розрахунку кількості електроенергії, за яку мала сплачувати моя родина. У гуртожитку відсутні індивідуальні прилади обліку, встановлено 1 електролічильник, у гуртожитку проживає 5 родин, крім цього, в приміщенні гуртожитку є кімната електрика, який також використовував електричну енергію.

До того ж у приміщенні гуртожитку відсутній прилад обліку теплової енергії, який би фіксував кількість спожитої теплової енергії саме мешканцями гуртожитку (є загальний прилад обліку, який фіксує кількість використаної теплової енергії не лише гуртожитком, а й адміністративним приміщенням колишнього управління НБУ в Сумській області), даний факт підтверджується наданим мною суду першої інстанції відеозаписом, який досліджувався у судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2021 року також підтвердив факт відсутності лічильника теплової енергії у приміщенні гуртожитку, зазначивши, що теплопункт та лічильник є в адміністративному приміщенні. Представник позивача наполягав на тому, що гуртожиток споживає 10% від загальної кількості використаної теплової енергії, однак знову ж таки всупереч ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказів споживання гуртожитком 10% від загальної кількості використаної теплової енергії позивач суду не надав. Крім цього, позивачем не було надано суду першої інстанції доказів кількості спожитих родиною послуг з водопостачання та водовідведення та розрахунку витрат з водопостачання та водовідведення.

Як зазначалось вище Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитків НБУ в м. Харкові та м. Суми не передбачено конкретного порядку оплати електроенергії, тепла та води, а тому при розрахунку витрат за житлово-комунальні послуги позивач мав керуватись положеннями, закріпленими у п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року. Вважає рішення законним і просив залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Матеріалами справи доведено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 30.04.2015р. за управлінням НБУ зареєстровано право державної власності на 4-х поверхову будівлю гуртожитку під літ. Б, загальною площею 617,2 кв. м., житловою - 220 кв. м, розташовану у АДРЕСА_1 .

За повідомленням НБУ в архіві установи відсутні первинні документи заселення сім`ї ОСОБА_1 у приміщення гуртожитку, які також відсутні і у відповідача.

ОСОБА_1 зареєстрований як мешканець гуртожитку з 18.05.2007року разом із родиною у складі 3-х осіб ( він, дружина, донька ).

Згідно технічного паспорту на будівлю гуртожитку та гаражу за АДРЕСА_1 , виготовленого 18.05.2007, на кожному поверсі 4-х поверхової будівлі гуртожитку розташовані ізольовані житлові кімнати кількістю 19, проте приміщення за №21 позначено як сходова клітина - 14,2 кв.м. На 4-му поверсі будівлі гуртожитку дійсно знаходяться 6 житлових кімнат за №№51-56, серед яких тільки кімната № 56 має жилу площу 16,3 кв.м.

Відповідно до цього технічного плану будівлі гуртожитку на 4 поверсі улаштовані допоміжні приміщення, в т.ч., окрім 6 жилих кімнат загальною житловою площею 77,4 кв.м., позначено: сход. клітина №45- 14,0 кв.м.; два коридори під №46,47 загальною площею 17,9 кв.м.; приміщення умивальника №48 - 3,0 кв.м.; приміщення туалету №49 - 1,8 кв.м.; приміщення кухні - 9,1 кв.м.

На 1- 3 поверхах існують аналогічні допоміжні приміщення, визначені для обслуговування мешканців житлових кімнат, розташованих на цих поверхах.

Факт зайняття родиною відповідача двох кімнат №53,56 площею 29,6 кв.м. банк доводив у суді на підставі акту огляду приміщення гуртожитку від 04.09.2019 №ЗС, складеного комісією Департаменту забезпечення діяльності НБУ у складі 3-х працівників установи, від підписання якого нібито відповідач відмовився. Підставою складення цього акту була необхідність погодження тарифів за житлово-комунальні послуги.

На спростування цього доказу відповідачем представлена відеозйомка за 10.06.2021 будівлі гуртожитку і її внутрішньої частини, з якого вбачається, що дійсно нумерація житлових кімнат гуртожитку не відповідає нумерації приміщень, зазначених у технічному плані будівлі гуртожитку і свідчить про відсутність опечатування закритих кімнат на 4 поверсі за №№17-20 та вільного доступу в ці кімнати. Однак, цим доказом доведено, що родини відповідача має вільний доступ до однієї кімнати № 21 площею 16,3 кв.м.,яку використовує під житло, а також про користування допоміжними приміщеннями: кухнею, умивальником та туалетом, загальною площею 13,9 кв.м., для задоволення санітарно-гігієнічних потреб.

Також факт не зайняття відповідачем саме двох кімнат площею 29,6 кв.м. на 4-му поверсі підтверджується довідкою - випискою із будинкової книги про склад сім`ї і прописку від 12.06.2013, яка була підписана керівником управління НБУ в Сумській області і де вказано номер зайнятою кімнати № 21 , житлова площа якої 16,3 кв.м. і поверх її розташування 4-й. Доказів того, що родині відповідача після цього часу ще була надана у користування житлова кімната № 53 площею 13,3 кв.м. банком надано не було.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновкам суду, що в суді не було встановлено про зайняття родиною відповідача ОСОБА_1 на 4-му поверсі двох кімнат №53, 56 площею 29,6 к.м.

Оскільки представленою технічною документацією будівлі гуртожитку доведено, що для забезпечення санітарно-гігієнічних потреб мешканців гуртожитку передбачено самостійні допоміжні приміщення, розташовані разом із житловими кімнатами на кожному поверсі будівлі гуртожитку і тільки родина ОСОБА_1 проживає на 4 поверсі, де займає одну кімнату №56 площею 16,3, колегія суддів визнає, що тільки члени сім`ї відповідача користуються допоміжними приміщеннями: кухнею та санвузлом цього поверху.

Пред`явлений банком акт від 04.09.2019 засвідчує про закріплення за родиною ОСОБА_1 допоміжних приміщень (кухні, санвузлу), площею 13,9 кв.м., ані 20,75 як заначено у акті.

Відповідно до затвердженого тарифу за проживання у гуртожитку наказом управління НБУ в Сумській області від 07.05.2014 року №56 «Про затвердження плати за послугу з проживання в гуртожитку Управління» прийнятого на виконання вимог Положення до управління витратами в системі НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 24.12.2013 за № 540, з 01.05.2014 було установлено плату за послугу з проживання у гуртожитку в розмірі 6,82грн (з ПДВ) за добу за одне ліжко-місце, а для дітей працівників управління, які проживають разом з батьками, у розмірі 3,41 грн. Згідно наданого іншого наказу НБУ( без дати його прийняття), було установлено тариф (плату) за проживання у гуртожитках НБУ в розмірі 5,77 грн за 1 кв.м. площі закріпленої за усіма мешканцями гуртожитку в АДРЕСА_1 за один місяць, який запроваджено з 01.04.2020. Цим наказом також визнано, про втрату чинності, починаючи з 01.04.2020 тарифу за проживання в гуртожитку у м. Суми в розмірі 6,82 грн за одне ліжко-місяць на день.

Таким чином, починаючи з 01.04.2020 розмір плати за проживання у гуртожитку банком було визначено на рівні 5,77 грн за 1 кв.м. закріпленої площі за усіма мешканцями гуртожитку за один місяць.

Згідно копії відомості про нарахування відповідачу за послуги проживання у гуртожитку за березень 2020 року, нарахування проводилося виходячи з розміру тарифу 6,82 грн. за 31 день березня місяця, оскільки на той час діяв ще тариф 6,82 грн за добу за одне ліжко-місце.

Сторонами визнано, що повідомлення мешканців гуртожитку про зміну тарифу за проживання відбулось наданим банком оголошенням ( 28.02.2020), де вказано, що з 01.04.2020 року тариф за проживання у розмірі 6,82 грн за одне ліжко-місце втрачає чинність і встановлення нового на рівні 5,77 грн за 1 кв.м. закріпленої за мешканцями гуртожитку. В цьому оголошенні також повідомляється про запровадження процедури відшкодування мешканцями гуртожитку у м. Суми комунальних послуг з утримання гуртожитку, сплачених НБУ за діючими договорами із комунальними підприємствами міста та про надання мешканцям гуртожитку квитанцій на оплату послуг за проживання за новими тарифами у термін до 27.05.2020.

У відзиву на апеляційну скаргу відповідач визнав цей факт.

Наданим відповідачем оголошенням (28.02.2021) підтверджується про втрату чинності з 01.04.2021 тарифу за проживання у гуртожитку м. Суми у розмірі 5,77 грн (із ПДВ) за 1 кв.м. площі і встановлення нового тарифу за цю послугу на рівні 7,26 грн за 1 кв.м. площі закріпленої за мешканцями гуртожитку та про надання мешканцям гуртожитку квитанцій на оплату послуг за проживання за новими тарифами у термін до 27.05.2021.

Нормами ст.ст. 127-131 ЖК СРСР врегульоване питання надання житлових кімнат для проживання робітників та службовців у період роботи у гуртожитках, як спеціально споруджених для цієї мети, а також порядок надання жилої площі в гуртожитках, який визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства, згідно якого жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток, на підставі якого орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства. Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками органи державної влади, органи місцевого самоврядування, власники гуртожитків після консультацій з громадськістю (громадськими організаціями, створеними з метою захисту інтересів мешканців гуртожитків) за погодженням з профспілками (за наявності) затверджують положення про користування гуртожитками, що перебувають у їхній власності, управлінні, розпорядженні, користуванні.

Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498 Примірного положення про користування гуртожитками визначено загальний порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них, який здійснюється в силу пунктів 7,8 цього Положення у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера. Для укладення договору найму (оренди) з адміністрацією підприємства, установи, організації, органом місцевого самоврядування особа та всі члени її сім`ї, що вселяються на надану жилу площу в гуртожитку, пред`являють документи, що посвідчують особу (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження).

Права та обов`язки наймачів жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, визначено у пунктах 10-11 цього Примірного положення серед яких є право: на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством; на відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров`ю внаслідок незадовільного утримання гуртожитку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства; на користування на рівних умовах допоміжними приміщеннями, обладнанням та інвентарем гуртожитку; тощо. Наймачі ліжко-місць мають також рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням у ньому, встановлюють за узгодженням із співмешканцями порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання. Однак, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; тощо.

Під час судового розгляду банком не було надано місцевому суду затвердженого установою Примірного положення про користування гуртожитками, які знаходилися на балансі управління НБУ, а тому колегія суддів керується наведеними загальними нормами матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність обставин з приводу обрахування послуги за проживання у гуртожитку за тарифом 5,77 грн за 1 кв.м. є помилковими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що фактично родина ОСОБА_1 користувалася житловою кімнатою розміром 16,3 кв.м. і допоміжними приміщеннями площею 13,9 кв.м., всього 30,2 кв.м., за які останній повинен був оплачувати на підставі квитанції оформленої позивачем за діючим тарифом.

Незважаючи, що банком не було пред`явлено суду першої інстанції належних доказів про заселення родини відповідача у приміщення гуртожитку на підставі ордеру, про укладення з ним письмового договору найму із визначенням конкретної житлового приміщення для проживання ( номер жилої кімнати), про оформлення та видачу ньому квитанції згідно зразку для оплати за проживання в гуртожитку і нарахованих сум за надані пошуги за проживання і комунальні послуги протягом заявленого періоду з 01.04.2020 по 31.01.2021, при тому, що відповідач визнає своє фактичне проживання у гуртожитку о вже тривалий час і використовує гуртожиток як житло та не заперечує, що ним попередньо вже здійснювались такі оплати, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволені позову в повному обсязі.

Встановлені фактичні обставини дають підстави для ствердження про виникнення між сторонами з моменту заселення у травні 2007 року договірних відносин щодо надання відповідачу житлової площі за договором найму і в силу таких відносин відповідач зобов`язаний нести витрати за проживання у гуртожитку своєї родити, а також за використання допоміжними приміщеннями: кухнею і санвузла, загальною площею 13,9 кв. м. для задоволення своїх санітарно-гігієнічних потреб і сплачувати спожиті комунальні послуги.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був сплачувати за проживання в гуртожитку в період з 01.04.2020 по 31.01.2021 щомісячно по 174,25 грн (5,77грн х 30,2 кв.м.), а за 10 місяців 1742,50 грн.

Наданий банком розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 помилково містить роздруківку послуги квартплати, яка обрахована із розміру тарифу 5,77 за користування двома житловими кімнатами 29,6 кв.м. та за фактичне користування допоміжними приміщеннями кухнею та санвузлу загальною площею 20,75 кв.м., із нарахованим розміром суми щомісячної квартплати 290,51 грн.

Поняття терміну «квартирна плата» наведено у ст. 66 ЖК СРСР, а саме, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. В одинарному розмірі оплачується загальна площа, що має належати наймачеві та членам його сім`ї за встановленими нормами, а також зайва площа, якщо розміри її на всю сім`ю не перевищують половини норми загальної площі, яку належить мати одній особі. Плата за користування рештою зайвої загальної площі береться в підвищеному розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів відхиляє посилення у апеляційній скарзі на ст. 47 ЖК СРСР, які стосується питання норми забезпечення громадян житловими приміщення у разі поліпшення їх житлових умов.

Згідно ст. 67,68 цього Кодексу плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і

гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 за №572 із змінами ( далі Правила), визначено порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, на які поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Так, наймач житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; тощо (п.7). Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення,

яким користується власник, співвласник, наймач (орендар) (п.10). Власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків несуть відповідальність згідно із законом (п.11).

З урахуванням наведених норм матеріального права, якими врегульовані питання плати за користування житлом, колегія суддів визнає, що плата за проживання у гуртожитку є складовою квартирної плати, передбачає оплату за користування житловими та допоміжними приміщеннями гуртожитку, улаштованими для забезпечення санітарно-гігієнічних потреб мешканців гуртожитку, і обраховується відповідно до затвердженого тарифу.

На підставі викладеного вимоги щодо стягнення на користь банку квартплати у розмірі 1742 грн 50 коп. слід задовольнити.

Щодо стягнення заборгованості за іншими видами комунальних послуг.

Так, дійсно банком, як балансоутримувачем приміщення гуртожитку, було укладено з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 02.01.2020 за № 1001819 із доповненнями, для забезпечення такими видами комунальних послуг об`єкт споживання - гуртожиток по АДРЕСА_1 , де встановлено лічильник холодної води тип 4055 за № . Цим договором визначено розмір щомісячної плати за надані послуги з централізованого постачання холодної води - 9,792 грн, у т.ч. ПДВ за куб.метр; з централізованого водовідведення 9,624 грн, у т.ч. ПДВ за куб. метр. Однак, цим договором у пункті 2.5 визначено, що плата за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення при наявності засобів обліку води справляється за їх показними згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року. Облік відпущеної води та прийнятих стоків здійснюється виконавцем і споживачем засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію згідно з п.5.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008р. № 190. Даним договором встановлено ліміт щомісячного водопостачання та водовідведення споживача для комунально-побутових та технологічних потреб і становить - 95 м3/міс.

Відповідач визнав у суді, що в приміщенні будівлі гуртожитку встановлено лічильник для заміру об`ємів споживання холодної води, а банком підтверджені фактичні витрати у заявлений період по оплаті за ці послуги КП «Міськводоканал» на загальну суму 11468,44грн. Матеріалами справи доведено, що фактично в приміщені гуртожитку проживає 13 осіб, отже величина одного платежу на одну зареєстровану особу у заявленому періоді враховуючи приписи абз. 6 п.10 Правил складає 882,18грн., а з урахуванням кількості членів сім`ї відповідача дорівнюється 2646,56 грн.

Згідно представленого банком розрахунку заборгованості відповідачу всього було нараховано за послуги холодної води та водовідведення у заявлений період тільки 1707,43 грн.

Таким чином вартість послуги з постачання холодної води і водовідведення у сумі 1707,43 також підлягає задоволенню.

Згідно договору №66-Т/101799 від 28.12.2019р. укладеного банком з ТОВ «Сумитеплоенерго» про надання послуги з постачання теплової енергії, будівля гуртожитку є окремим об`єктом надання послуги виходячи з визначеної опалювальної площі будівлі гуртожитку розміром 496, кв.м., з якої за мешканцями закріплено 173,7 кв.м., у т.ч. числі за родиною ОСОБА_1 помилково 50,35 кв.м. Фактичне отримання теплової енергії засвідчено актами прийому-передачі теплової енергії за квітень 2020 р.- січень 2021 р.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що у заявлений період відповідачу до плати було нараховано 12436,63 грн виходячи з площі 50,35кв.м., при фактичному використанні тільки 30,2 кв.м, суми заборгованості за послуг централізованого опалення слід зменшити до 7459,30 грн.

Згідно договору №102056 від 01.04.2020р., укладеного з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» і заяви - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, банк є споживачем постачання електроенергії за ціною встановленою згідно Закону України «Про ринок електричної енергії» і ПРРЕЕ із визначенням адреси об`єкту і точки комерційного обліку - АДРЕСА_1 . Наданими банком актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії з травня 2020р. по січень 2021 р. до сплати нараховувалася послуги постачання електроенергії ТОВ «ЕНЕРА СУМИ», яка споживалася у приміщені гуртожитку, як побутовим споживачем.

Банком нарахування до сплати щомісячної вартість спожитої електроенергії проводився відповідно до кількості зареєстрованих осіб у приміщенні гуртожитку - 13 осіб.

Однак, враховуючи, що розмір спожитої електроенергії за місяць брався згідно показників єдиного приладу обліку - лічильника, встановленого в приміщені гуртожитку, а її вартість обраховувалася для кожної особи шляхом ділення на кількість користувачів - зареєстрованих мешканців гуртожитку, ані як цього вимагає п.10 Правил, за умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання наймача, вимоги щодо стягнення з відповідача вартість спожитої його родиною послуги електропостачання у розмірі 4216,13 грн. не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо потужності побутового електричного обладнання родини ОСОБА_1 , і це позбавляє суд перевірити правильність нарахованої суми.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що банком доведено надання комунальних послуг мешканцям гуртожитку у заявлений період, а відповідач відповідно до ст. 12,81 ЦПК України доказів того, що нарахування проводилися в цей період за відсутність надання таких послуг, або комунальні послуги надавалися неналежної якості, що вказувало на наявність підстав для звільнення відповідача від оплати їх вартості або зменшення нарахованих сум, тому є підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення на користь банку заборгованості за комунальні послуги: постачання холодної води та водовідведення, теплопостачання, врахував вже сплачені відповідачем суми.

Так, відповідач здійснив оплату вартості наданих послуги за проживання та комунальну послуги у період з 01.04.2020 по 31.01.2021 на загальну суму 6260,76грн, тому з нього підлягає стягненню залишок заборгованості у сумі 4648,47грн.( 1742,50 грн + 1707,43 грн +7459,30грн - 6260,76грн)), відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення вартості послуги з постачання електричної енергії на суму 4216,13грн.

Відповідно до визначених термінів у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Національний банк України виступає колективним споживач, бо є юридичною особою, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Відповідач ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг, який відповідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно порядку оплати житлово-комунальних послуг , наведеного у ст. 9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором і не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В силу частин 1,2 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Отже, оскільки відповідач користується житловою кімнатою і допоміжними приміщеннями (кухня, умивальник туалет) на підставі договору найму і отримує комунальні послуги для забезпечення побутових потреб, які замовляє і сплачує банк, він несе зобов`язання перед банком щодо їх оплати, яка підлягає обраховуванню за наведеними нормами матеріального права.

Колегія суддів відхиляє обґрунтування банку своїх вимог з посиленням на Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитку Національного банку України у м. Харкові та м. Суми, затверджений наказом голови від 24.12.2019 року №848-но, оскільки цей нормативно-правовий документ, як центрального банку України, особливого центрального органу державного управління, не пройшов державної реєстрації відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731 Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади. За приписами пункту даної постанови державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково визначає доводи апеляційної скарги банку, такими, що спростовують висновки місцевого суду і дають підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового про часткове задоволення заявлених вимог з підстав викладених у постанові.

На підставі ст. 141 ЦПК України на користь банку колегія суддів в рахунок відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та апеляційний перегляд стягує з ОСОБА_1 пропорційно задоволеним вимогам 1614,34 грн.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2021 року скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного банку України заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2021 року в сумі 4216 грн. 13 коп. та в рахунок відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 1614грн.34 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І.Криворотенко

О.Ю.Кононенко