ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/313/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Міщій О. Я.,

за участі секретаря -Сович Н.А.

та сторін -представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Покотило Ю.В.; представника ОСОБА_2 адвоката Кметика В.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10924/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 15 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В

у червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з вересня 2020 року по червень 2021 року в сумі 149 154 грн., а також стягнути додаткові витрати на лікування неповнолітній дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 8184 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що із 28 вересня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . У даному шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання трьох неповнолітніх дітей разом з матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, зменшено розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із 4000 грн. щомісячно до 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Із червня 2019 року відповідач ухилявся від сплати аліментів. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року у справі № 607/16604/20 уже було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 84155 грн. 20 коп. Однак, відповідач аліментів на утримання своїх дітей продовжує не сплачувати, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 149154 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за період з вересня 2020 року по червень 2021 року. Крім того, позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати в сумі 16368,25 грн. на лікування неповнолітніх дітей у стоматолога ФОП ОСОБА_6 , що підтверджено відповідними актами виконаних робіт та половину з яких вона просить стягнути із відповідача в її користь.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 8184 грн. коштів, зумовлених додатковими витратами на дітей.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 пеню за не сплату аліментів за період з 01.10.2020 року по 01.06.2021 року у розмірі 80000 грн.

У решті вимог, відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року в частині задоволення позовних вимог та винести нове рішення яким відмовити у позові у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що розрахунок неустойки, здійснений позивачем та прийнятий до уваги судом, є некоректним і таким, що суперечить формулі розрахунку пені, а також висновкам Верховного Суду.

Всупереч висновкам Верховного Суду та формулі, на які посилався сам суд у своєму рішенні, судом пеню було нараховано не на кожен місячний платіж, а на загальну суму заборгованості зі сплати аліментів, яка існувала у певний календарний місяць, внаслідок чого розрахунок пені, прийнятий до уваги судом, є помилковим.

Неустойка (пеня) могла бути нарахована за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року, в розмірі, який станом на 02.06.2021 року не може перевищувати 41155,60 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 має сплачувати аліменти на трьох дітей у рік на загальну суму 90000 грн. Однак, ним за весь 2019 рік від підприємницької діяльності отримав всього 45000 грн., що є в 2 рази меншою, ніж розмір аліментів, які підлягають стягненню. В 2020 році відповідачем від підприємницької діяльності отримано 2450 грн. У зв`язку із такими низькими доходами від підприємницької діяльності та необхідністю сплати податків та єдиного соціального внеску, ОСОБА_1 був вимушений припинити підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29 січня 2020 року внесено запис за № 3011399 про припинення його підприємницької діяльності. З 29.01.2020 року ОСОБА_1 перебуває у пошуках роботи і жодного доходу з того часу не отримав, що підтверджується довідкою Тернопільської ДПІ № 1722 від 15.07.2021 року.

Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2019 року про забезпечення позову у справі № 607/14103/19 накладено арешт абсолютно на все рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , а також накладено арешт на його рахунки, відкритті у банківських установах, до вирішення даної справи по суті. Вказаний арешт позбавляє можливості ОСОБА_1 використати грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, або продати належне йому майно для погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, оскільки акти виконаних робіт, копії яких долучено до позовної заяви, не містять реквізитів та підписів ні виконавця, ні замовника цих робіт, а тому не можуть підтверджувати будь-які обставини. Також довідка від 24.05.2021 року не є розрахунковим документом і не може підтверджувати факт розрахунків за послуги чи роботи, виконання яких, як уже вказувалось, не підтверджено належними доказами.

Крім того ОСОБА_1 26.02.2021 року перерахував на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 84155,20 грн., які були стягнуті з нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.12.2020 року у справі № 607/16604/20. Вказана обставини підтверджується постановою державного виконавця від 22.06.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 65153247.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Покотила Ю.В. від ОСОБА_2 не поступив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній

Представник ОСОБА_2 адвокат Кметик В.С. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Покотило Ю.В. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ст. 369 ч. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 28 вересня 2002 року. У даному шлюбу народилося троє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано та визначено місце проживання трьох неповнолітніх дітей разом з матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким ухвалено стягувати із ОСОБА_1 аліменти на зазначених неповнолітніх дітей, в розмірі по 4 000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, яким зменшено розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із 4 000 грн. щомісячно до 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В порядку виконання вказаного рішення суду, 05.12.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 601/13584/19, який перебуває на виконанні в Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнути із відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 84 155 грн. 20 коп за період з червня 2019 року по вересень 2020 року.

Згідно із копії меморіальних ордерів від 26.02.2021 року та від 26.02.2021 року, ОСОБА_1 перераховано ОСОБА_2 пеню по несплаті аліментів на загальну суму 84155,20 грн, на виконання рішення суду від 07 грудня 2020 року, що не заперечується представником ОСОБА_1 адвокатом Покотило Ю.В.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені за аліментами на підставі якого і дійшов висновку, що розмір такої становить 80000 грн.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно, наявного при матеріалах справи, розрахунку заборгованості по аліментах від 02.06.2021 року, наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Угрин З.Р., за ОСОБА_1 , станом на 02.06.2021 року рахується заборгованість в розмірі 149 154 грн за період із червня 2019 року по травень 2021 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що пеня розраховуються з жовтня 2020 року по червень 2021 року, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року уже було стягнуто із відповідача пеню за період з 05 червня 2019 року по 01 жовтня 2020 року.

Відповідно до довідки № 180 виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Тернопіль від 02.08.2021 року, ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування з приводу наявністю у нього наступних захворювань: деформуючий артроз правого колінного суглобу, після травматичний, 2 ст. стадія загострення, синовіт, епітальний утвір стравоходу, рефлекс-езофагіт, еритематозна гастропатія, ендоскопічні ознаки портальної гастрпопатії. Також як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 з 25.11.2020 року по 14.12.2020 року перебував на лікуванні в Тернопільській центральній районній лікарні з приводу деформуючого артрозу правого колінного суглобу.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16-ц.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Однак, зазначено про те, що розмір нарахувань не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості та у разі застосування до платника аліментів заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Однак при проведенні розрахунку суд виходив із того, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Розрахунок пені за аліментами слід провести у період із 01 жовтня 2020 року по 01 червня 2021 року, який здійснюється наступним чином:

за жовтень 2020 року: 7500 гривень (сума заборгованості) х 243 днів (кількість днів із 01 жовтня 2020 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 18225 грн.;

за листопад 2020 року: 7500 гривень (сума заборгованості) х 212 днів (кількість днів із 01 листопада 2020 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 15900 грн.;

за грудень 2020 року: 7500 гривень (сума заборгованості) х 182 днів (кількість днів із 01 грудня 2020 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 13650 грн.;

за січень 2021 року: 7500 гривень (сума заборгованості) х 151 днів (кількість днів із 01 січня 2021 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 11325 грн.;

за лютий 2021 року: 7500 гривень (сума заборгованості) х 120 днів (кількість днів із 01 лютого 2021 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 9000 грн.;

за березень 2021 року: 6500 гривень (сума заборгованості) х 92 днів (кількість днів із 01 березня 2021 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 5980 грн.;

за квітень 2021 року: 0 гривень (сума заборгованості) х 61 днів (кількість днів із 01 квітня 2021 року по 01 червня 2021 року) х 1% = 0 грн.;

за травень 2021 року: 535 гривень (сума заборгованості) х 31 днів (кількість днів із 01 травня 2021 року по 01 червня 2021 року) х 1% =165 грн.

Таким чином, загальна сума пені за цей період становить 74080 грн, а не 80000 грн, як вважав суд першої інстанції.

При цьому, колегія суддів не погоджується із розрахунком пені наданим представником відповідача та вважає його таким, що не відповідає вище наведеній формулі розрахунку пені та наголошує, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення, що не враховано представником відповідача, чим спростовано доводи апеляційної скарги.

За таких умов суму стягнення пені, визначену судом першої інстанції, необхідно зменшити з 80 000 грн. до 74080 грн. з підстав, зазначених вище.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових втрат на утримання дітей в сумі 8184 грн, колегія суддів погоджується з таким висновком.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв`язку із лікуванням неповнолітніх дітей у стоматолога ФОП ОСОБА_6 нею понесено додаткові витрати в розмірі 16 368,25 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею витрат, що підтверджується довідкою від 24.05.2021 року, виданою ФОП ОСОБА_6 (ліцензія МОЗ України № 638442 від 26.02.2015 року), згідно якої загальна сума оплачених грошових коштів ОСОБА_2 за лікування дітей: - 16 368,25 грн.; актом виконаних робіт від 15.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур ОСОБА_5 , становить 2 132,75 грн; актом виконаних робіт від 15.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 4 256,00 грн.; актом виконаних робіт від 15.09.2020 року, де вартість лікувальних процедур Юзвак Соломії становить 1 653,00 грн.; актом виконаних робіт від 17.09.2020 року - вартість лікувальних процедур ОСОБА_3 - 1653,00 грн.; актом виконаних робіт від 18.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур ОСОБА_4 , становить 2 493,75 грн.; актом виконаних робіт від 22.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур ОСОБА_4 , становить 1 757,50 грн.; актом виконаних робіт від 24.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 2 052,00 грн.; актом виконаних робіт від 21.12.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур ОСОБА_5 , становить 2 370,25 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що діти потребують постійного лікування і специфічного догляду, а тому сума додаткових витрат у розмірі 8184 грн. підлягає стягненню із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , а доводи апеляційної скарги безпідставні.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення в частині стягнення додаткових витрат є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року в частині стягнення пені за несплату аліментів змінити, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 із 80000 грн до 74080 гривень.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.Я. Міщій.