Справа № 296/8136/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

23 лютого 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м.Житомира 16.09.2021 надійшли матеріали вказаної позовної заяви, в якому представник позивача просить ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог заявник вказує, що ОСОБА_1 належить вказана квартира, де зареєстрований відповідач, який в ній не проживає і це перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою судді від 23.09.2021 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.29-30).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові і вподальшому, 23.02.2022 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.56).

Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень та поважності причин неподання заяв по суті справи.

Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд, згідно ст.280-282 ЦПК України і на підставі наявних у справі доказів вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідка ОСОБА_3 , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору дарування квартири від 20.05.2005 та витягів з Державного реєстру правочинів №1020881 від 21.05.2005 і про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №7579745 від 22.06.2005 (а.с.19, 20).

Згідно наданих 23.09.2021 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей та довідки ОСББ «Шевченкове» за №43 від 03.08.2021 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22, 28).

Як вбачається з акту ОСББ «Шевченкове» №6 від 25.08.2021 (а.с.21), відповідач за вказаною адресою тривалий чаз 2015 року житло не займає, у зв`язку з чим, грошові кошти за користування приміщенням та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом.

Допитана у судовому засіданні свідок підтвердила той факт, що відповідач більше шести місяців не проживає в належній позивачу квартирі (а.с.53-55).

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський