ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м. Чернівці

справа № 721/804/16-ц

провадження 22-ц/822/256/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б. суддів : Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи Путильський районний відділ ДВС Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про визнання генеральної угоди недійсною, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи Путильський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання генеральної угоди б/н від 13.03.2013 року недійсною, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на наступне. 11.04.2016р. начальником відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції Лікарем І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №50803107, щодо стягнення з неї боргу. Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрованого в реєстрі № 298 від 14.01.2016 р. Виконавчий напис передбачає стягнення з неї грошових коштів у сумі 80884,70 грн. на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», згідно Генеральної угоди б/н від 13.03.2013р.

Зазначає, що ніякої Генеральної чи іншої угоди, договору чи іншого документу з Банком щодо кредитних відносин вона не укладала. Ніяких листів - повідомлень про наявність боргу від Банку не отримувала. Отже Генеральна угода б/н від 13.03.2013 р. є недійсною.

Просила визнати Генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року укладену між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 недійсною.

Визнати виконавчий напис, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований в реєстрі №298 від 14.01.2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано Генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року укладену між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 недійсною.

Визнано виконавчий напис, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований в реєстрі №298 від 14.01.2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551грн. 20коп. та 900грн. 48коп. витрат за проведення експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зазначає що серед доказів які було надано Банком на підтвердження Генеральну угоду від 13.03.2013 року був фотознімок Клієнта з картою. Проте, суд першої інстанції з невідомих причин не взяв до уваги наданий доказ.

05.06.2006року позивачем підписано Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Згідно заяви позивачу було надано кредит в розмірі - 4000,00 грн. Підписавши вказану заяву позивач погодилась, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить власноручний підпис позивача.

20.08.2008 р. Путильський районним судом Чернівецької області по справі № 2-н- 109/2008 р. було винесено судовий наказ, яким було стягнуто із позивача заборгованість за кредитним договором від 05.06.2006 р. в розмірі - 4 866,80 грн.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань за вищевказаними договорами, 13.03,2013 р. між «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитні карти. Згідно договору, сторони з метою благополучних умов для виконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору дод 7 до РКО СУ1Е від 05.03.2007 р. і по договору № БАЛ/ЦЖ 1087 від 05.06.2006 р. домовилися реструктурувати заборгованість. Згідно п. 2.1 договору банк надав строковий кредит в розмірі 34 406,76 грн. на 36 міс. з 13.03.2013 р. по 31.03.2016 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 34 406,76 грн.

04.01.2016 р. «ПриватБанк» на дві адреси позивача направив цінним листом із описом вкладень вимогу про усунення поручень за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитні карти б/н від 13.03.2013 р, в якому банк повідомляв про існуючу заборгованість станом на 09.12.2015 р. в розмірі 79 684,70 грн. та попереджав, що в разі невиконання вимоги, буде вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 просить в задоволенні вимог викладених в апеляційній скарзі відмовити. Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. 11.04.2016р. начальником відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції Лікарем І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №50803107, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 80884грн. 70коп.

Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрованого в реєстрі № 298 від 14.01.2016р.

Згідно даного виконавчого напису, стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80884,70грн. на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», які є її боргом за Генеральною угодою б/н від 13.03.2013р.

Відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 16.12.2020 року №1794-К підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» у Генеральній угоді б/н від 13.03.2013 року виконаний не ОСОБА_2 а іншою особою.

Згідно п.2 висновку експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 15.07.2021 року №13956/13957/21-32, - підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» у документі «Генеральное соглашение о реструктуризации задолжности и присоединении к Условиям и правилам предоставление продукта кредитных карт» від 13.03.2013 року виконаний не ОСОБА_2 а іншою особою.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 16.12.2020 року №1794-К підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» у Генеральній угоді б/н від 13.03.2013 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно п.2 висновку експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 15.07.2021 року №13956/13957/21-32, - підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» у документі «Генеральное соглашение о реструктуризации задолжности и присоединении к Условиям и правилам предоставление продукта кредитных карт» від 13.03.2013 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Встановивши факт не підписання генеральної угоди (підроблення підпису в договорі) позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що це є підставою для визнання такого договору недійсним.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (стаття 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши, що позивач генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року не підписувала, відповідно, істотних умов цього договору не погоджувала, суд зробив висновок, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору.

Разом з тим у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, генеральна угода б/н від 13 березня 2013 року є неукладеною, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Щодо позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід зазначити наступне.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна (звернення стягнення на іпотечне майно). Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Враховуючи, що виконавчий напис був виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований в реєстрі №298 від 14.01.2016 року на підставі генеральної угоди б/н від 13 березня 2013 року, яка є неукладеною, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суд першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсною генеральної угоди б/н від 13 березня 2013 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсною генеральної угоди б/н від 13 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - 18 квітня 2022 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді Н.К. Височанська

І.Н. Лисак