Ухвала

08 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 484/3454/16

провадження № 61-2753ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 удаваним правочином; здійснити розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв. м, вартістю 895 954,40 грн; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м, вартістю 160 000,00 грн; 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , вартістю 260 000,00 грн, всього майна на суму 1 315 954,00 грн.

Виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , вартістю 260 000,00 грн; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 02 липня 2015 року, вартістю 520 000,00 грн; незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю 780 000,00 грн, а всього майна на суму 1 560 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію різниці більшої долі відповідача в спільному майні в сумі 122 023,00 грн.

Включити в розподіл належного їм майна - статутний капітал в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮГ-Регіон Плюс» 375 000,00 грн та придбані за час спільного проживання транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 260 000,00 грн; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 200 000,00 грн; автомобіль вантажний DAFTE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 250 000,00 грн; автомобіль марки «Lexus LX 470», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 400 000,00 грн, та причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 100 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості відчужених автомобілів у сумі 792 500,00 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 48 620,00 грн; нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102,50 кв. м, що розташована на АДРЕСА_4 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 400 750,00 грн; торгівельні вітрини та обладнання магазину на суму 105 450,00 грн; торгівельні павільйони № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_10 , що розташовані на АДРЕСА_4 , які знаходяться у володінні та користуванні ОСОБА_2 , вартістю 593 645,00 грн; предмети домашнього вжитку: кухню, вартістю 26 000,00 грн; стіл та стілець, вартістю 6 000,00 грн; вітальню, вартістю 8 000,00 грн; шафу-купе, вартістю 17 000,00 грн; ванну, вартістю 6 000,00 грн; меблеву стінку, вартістю 7 000,00 грн; тумби приліжкові, вартістю 1500,00 грн; вітальню № 2 , вартістю 2 000,00 грн; табурети, вартістю 200,00 грн; стілець, вартістю 50,00 грн, а всього на загальну суму 1 227 415,00 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв. м, вартістю 2 501 310,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 273 895,00 грн різницю у майні, а також 2 022 750,00 грн боргових зобов`язань.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалою від 22 грудня 2016 року первісний та зустрічний позови об`єднав в одне провадження.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 , як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу.

Визнав, що 30 травня 2002 року між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 66,0 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С. А.

Визнав об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : житловий будинок АДРЕСА_2 ; незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв. м; нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102,50 кв. м, що розташована на АДРЕСА_4 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м; автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ; причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 ; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 ; автомобіль марки «Lexus LX 470», 2006 рок випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; торгівельні павільйони № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_10 , розташовані на АДРЕСА_4 ; торгівельні вітрини та обладнання магазину; предмети домашнього вжитку: кухня, стіл та стільці, вітальню, шафу-купе, ванну, меблеву стінку, тумби приліжкові, вітальню, табуретки, стільці.

Визнав право власності за ОСОБА_2 у спільному майні подружжя на: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м; 1/2 частину автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Виділив у приватну власність ОСОБА_2 : нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102,50 кв. м, що розташована на АДРЕСА_4 , який зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_11 від 26 грудня 2012 року, вартістю 400 750,00 грн; торгівельні павільйони № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_10 , розташовані на АДРЕСА_4 , вартістю 593 645,00 грн; торгівельні вітрини та обладнання на загальну суму 105 450,00 грн; предмети домашнього вжитку: кухню, вартістю 26 000,00 грн; стіл та стільці, вартістю 6 000,00 грн; вітальню, вартістю 8 000,00 грн; шафу-купе, вартістю 17 000,00 грн; ванну, вартістю 6 000,00 грн; меблеву стінку, вартістю 7 000,00 грн; тумби приліжкові, вартістю 1 500,00 грн; вітальню, вартістю 2 000,00 грн; табуретки, вартістю 200,00 грн; стільці вартістю 50,00 грн. Всього майна ОСОБА_2 виділив на суму 1 173 595,00 грн.

Визнав право власності за ОСОБА_1 у спільному майні подружжя на: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м; 1/2 частину автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Виділив ОСОБА_1 продані ним транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 360 720,00 грн; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 160 410,00 грн; причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 117 880,00 грн; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 248 350,00 грн; автомобіль марки «Lexus LX 470», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 709 090,00 грн. Всього виділив ОСОБА_1 майна на суму 1 596 450,00 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частки вартості внеску статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-Регіон-Плюс», що становить 178 500,00 грн відмовив.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 2 022 750,00 грн боргових зобов`язань відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за продані транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ; причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 ; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 ; автомобіль марки «Lexus LX 470», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , в сумі 211 427,50 грн.

Скасував арешт, накладений на житловий будинок АДРЕСА_2 , ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року.

Скасував заборону ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, встановлену ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року, з наступним майном: квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв. м; нежитловою будівлею, магазином змішаної групи товарів, на АДРЕСА_4 , загальною площею 102,50 кв. м; житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46,9 кв. м; торгівельними павільйонами: АДРЕСА_6 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_10 , що розташовані на АДРЕСА_4 .

Миколаївський апеляційний суд постановою від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині задоволених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним, визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділ скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишив без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд постановою від 05 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в незмінній частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишив без змін.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року, серед іншого, здійснено поділ у якості спільного майна подружжя об`єкту незавершеного будівництва, а саме - садового будинку АДРЕСА_3 . Згідно з судовим рішення «Відповідно до акта виконаного КП «Домус» від 06 вересня 2017 року та висновку, затвердженого начальником відділу містобудування, архітектури житлово-комунального господарства Первомайської райдержадміністрації, вбачається, що готовність будівельних робіт будівництва житлового будинку № 27 складає 90 %». Разом з тим, 25 березня 2021 року його представнику - адвокату Дейнегіну С. М. дізнавачем сектору дізнання Первомайського районного відділу поліції у кримінальному провадженні № 0000630 Антонюк А. надано копію висновку експерта, згідно з яким підпис в графі «Виконавець (ОСОБА_5) на другій сторінці оригіналу акта від 06 вересня 2017 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою». Вказані в акті обставини у суді заявник заперечував та висловив сумнів щодо його складання. Однак, суд не надав вказаним запереченням жодного значення та не перевірив заперечення належним чином, а прийняв рішення на підставі цього письмового доказу. Заявлені клопотання у судовому засіданні щодо встановлення достовірності наданого стороною позивача акта від 06 вересня 2017 року не знайшли свого відображення у судовому рішенні. Позивачем не надано жодного доказу ступеню готовності садового будинку АДРЕСА_3 та обґрунтованості визнання його спільним майном сторін. Отже, на його думку, 26 березня 2021 року виникла обставина, яка раніше була відсутня, а саме - доведений факт фальшивості письмового доказу, наданого представником позивача, а саме - інформація, яка стосується ступеню готовності садового будинку, на підставі якого у подальшому прийнято рішення про визнання його спільним майном подружжя та його поділ. Наведені обставини щодо фальшивості письмового доказу є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив змінити постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, яким скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 та визнати його приватною власністю ОСОБА_1 .

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 20 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовив. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишив в силі.

ОСОБА_1 16 лютого 2022 року подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі. Тобто, 26 березня 2021 року виникла обставина, яка раніше була відсутня, а саме - доведений факт фальшивості письмового доказу, наданого представником позивача, а саме - інформація, яка стосується ступеню готовності садового будинку, на підставі якого у подальшому прийнято рішення про визнання його спільним майном подружжя та поділу. Також, заявник посилається на те, що висновки апеляційного суду суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також, що ухвала апеляційного суду постановлена без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Постановляючи ухвалу від 20 січня 2022 року, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не надано до суду допустимих доказів (вирок чи ухвала) існування нововиявлених обставин, передбачених пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України.

Наявність висновку експерта, згідно з яким підпис в графі «Виконавець ( ОСОБА_5 ) на другій сторінці оригіналу акта від 06 вересня 2017 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою» та кримінального провадження за відсутності визначеного пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України засобу доказування не є підставою для перегляду постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Сама по собі відсутність підпису ОСОБА_6 в акті від 06 вересня 2017 року не є тією істотною обставиною, яка має значення для розгляду справи, оскільки не спростовує встановлених судами обставин того, що спірний об`єкт нерухомого майна на час розгляду справи існував, був незавершеним будівництвом, є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Заперечуючи під час розгляду справи проти визначеного в акті від 06 вересня 2017 року ступеня готовності садового будинку 90 %, ОСОБА_1 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не скористався правом доводити в ході судового розгляду недопустимість та недостовірність цього доказу в установленому законом порядку, а саме - шляхом проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Надана ним до суду апеляційної інстанції довідка від 11 травня 2019 року № 24 про помилковість цього акта, його не скасовує, оскільки є неналежним доказом, який спростовує обставини, викладені в цьому акті.

Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Як видно із змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 просив за результатами перегляду судового рішення незавершений будівництвом садовий будинок АДРЕСА_3 визнати його приватною власністю.

Судом встановлено, що будь-яких заперечень щодо відсутності підстав для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя у зустрічному позові ОСОБА_1 не висловлювалося, а також такі вимоги ним в суді не заявлялися, відповідні докази, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на цей об`єкт нерухомого майна, не надавалися.

ОСОБА_2 звертаючись з позовом, серед іншого, просила виділити незавершений будівництвом садовий будинок АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_1 , проте не як майно, яке є його особистою приватною власністю, а як майно, яке є спільним майном подружжя і підлягає поділу.

Отже, вимоги, викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами свідчать про вихід за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судових рішень.

Апеляційний суд, встановивши, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Згідно з частиною четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законним, постановлено з додержанням норм права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року за нововиявленим обставинами.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов