ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1552/22 Справа № 199/8371/20 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпрі ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є дідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька позивача, ОСОБА_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 липня 2017 року. Матір дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05 січня 2018 року.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі №206/6911/17 було визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її дідусем - позивачем та вирішено стягувати із відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Також позивач зазначив, що у дитини, у зв`язку з втратою годувальника, виникло право на отримання відповідної пенсії, яка виплачувалася відповідачу, як законному представнику дитини.

Однак, ОСОБА_1 з 03 грудня 2017 року припинив надання дитині будь-яких грошових коштів, в тому числі і належної їй пенсії вказаного виду. З того часу та по теперішній час жодних грошових коштів безпосередньо дитиною або позивачу в інтересах дитини від відповідача так і не було отримано.

Позивач звертався до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою від 18 лютого 2020 року щодо проведення перевірки цільового використання грошових коштів, які надаються у вигляді пенсії дитині та виплачуються її законному представнику - відповідачу ОСОБА_1 .

У відповідь на вказану заяву було надано повідомлення про розгляд звернення від 13 березня 2020 року, відповідно до якого «...пенсію у разі втраті годувальника, призначену за померлу ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує інша особа. Документи про позбавлення батьківських прав цієї особи в пенсійній справі відсутні».

Зважаючи на наведене, оскільки відповідач, як законний представник, продовжує отримувати пенсію дитини по втраті годувальника та жодним чином не надає (не перераховує) такої останній, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56 381 грн за період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56 381 грн за період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було встановлено під час розгляду справи №206/6911/17, яка перебувала в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду (а.с. 8-11, 12-16).

Донька позивача, ОСОБА_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 липня 2017 року (а.с.23).

Матір дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05 січня 2018 року (а.с. 24).

Після смерті матері дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом зі своїм батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

03 грудня 2017 року між дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьком ОСОБА_1 виник конфлікт, що підтверджується, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КупАП (а.с.25).

У зв`язку з чим, з 03 грудня 2017 року та по теперішній час дитина проживає з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі №206/6911/17 було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її дідусем - ОСОБА_2 та вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надає грошові кошти, які отримуються ним у вигляді пенсії дитині по втраті годувальника в період з 03 грудня 2017 року по теперішній час, при цьому, позивач як дід, з яким проживає дитина, має право на подання в її інтересах позову, а тому дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону, непрацездатними членами сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Тобто, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 445/637/16-ц (провадження №61-1402св17). Зокрема, до аналогічного висновку дійшов і Дніпровський апеляційний суд в постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 206/6911/17.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що сплата ним аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжується до теперішнього часу, разом з тим, 06 жовтня 2020 року ним було подаровано дочці ноутбук Apple MacВook Аir, ціною 28 000 грн, що є половиною від суми, стягнутої оскаржуваним рішенням, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 року №265 установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат особам з інвалідністю, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб з інвалідністю (у тому числі дітей з інвалідністю) прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї - 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії та державної соціальної допомоги у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність з моменту смерті своєї матері, а саме з 05 вересня 2010 року.

Також колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 грудня - 1373 гривні.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Як зазначено в положеннях ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складає з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Крім того, відповідно до п. 1 Порядку виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у сумі 1000 гривень окремим категоріям населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 251, цей Порядок визначає механізм виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у сумі 1000 гривень окремим категоріям населення з числа одержувачів пенсій, розмір пенсійних виплат у яких з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації пенсії, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не перевищує 5 000 гривень станом на 1 квітня 2020 року.

Отже, сума пенсії по втраті годувальника, що належить дитині та не була отримана нею від відповідача розраховується наступним чином: (1373 * 7) + (1435 * 5) + (1497 * 7) + (1564 * 5) + (1638 * 7) + (1712 * 5) + 1000 = 9611 + 7175 + 10479 + 7820 + 11466 + 8560 + 1000 = 56381.

Тобто, загальний розмір неотриманої дитиною пенсії по втраті годувальника у період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно складає 56381 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що скаржником будь-яких належних та допустимих доказів надання позивачу грошових коштів, які отримуються ним саме в якості пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні до районного суду, ні до суду апеляційної інстанції не було надано.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність з моменту смерті своєї матері, а саме з 05 вересня 2010 року, при цьому, рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі №206/6911/17, зокрема, визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з її дідусем - ОСОБА_2 , а тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення даного позову, оскільки відповідачем не спростовано будь-якими доказами неотримання позивачем грошових коштів, які отримуються ним саме в якості пенсії по втраті годувальника на утримання дитини, у період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова