Провадження № 22-ц/4808/244/22
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного Товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року, в складі судді Атаманюка Б.М., у справі за позовом Акціонерного Товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання в сумі 26827,91 грн, яка складається з: 16941,89 грн - заборгованості за кредитом, 9886,02 грн - заборгованості за відсотками.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.10.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір. Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 26827,91 грн, яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року позов АТ «АКЦЕНТ-БАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.10.2018 року станом на 26.07.2021 року в сумі 16 941,89 грн та 1433,51 грн витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг А-Банку, не можна вважати складовою кредитного договору оскільки вони не підписані позичальником, а тому до стягнення підлягають фактично отримані відповідачкою кредитні кошти у сумі 16941,89 грн, натомість підстави для стягнення з відповідачки нарахованих відсотків в сумі 9886,02 грн - відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права. Просив рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначив, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків, пославшись на те, що Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відповідачка погодилась на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Також зазначає, що відповідачкою було підписано паспорт кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. Тобто сторонами було погоджено усі істотні умови договору.

Правом на подачу відзиву відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено вимоги в частині стягнення тіла кредиту, оскільки з наданого розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами, чим фактично визнала факт отримання нею таких кредитних коштів.

Відмовляючи в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме цей витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд зазначив, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, а відтак достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі не повністю відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що 21.10.2018 року ОСОБА_1 згідно Анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки.

Відповідач ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви позивач додав копії Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Із наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 26 липня 2021 року заборгованість відповідачки за кредитним договором складала - 16 941,89грн заборгованості за кредитом та 9 886,02 грн заборгованості за відсотками, всього 26 827,91 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди у відповідності до ст. 638 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, щодо розміру і порядку нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 жовтня 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», які також викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що такі не можуть слугувати належним доказом щодо нарахування відповідачці заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, оскільки такі позичальником не підписані власноручно.

Разом з тим суд не врахував, що в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту за програмо «Кредитна картка» (а. с. 8), який підписаний відповідачкою 21.08.2018 року (тобто в день написання анкети-заяви), в якому визначені сума/ ліміт кредиту до 50000 грн; строк кредитування 240 місяців; процентна ставка для картки «Універсальна» 3,9% в місяць (46,8 % річних) та для картки «Універсальна Gold» 3,7% в місяць (44,4% річних); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; порядок повернення кредиту.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 заперечуючи позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами посилалася на те, що вона не підписувала витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, а роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом так як цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування. Разом з тим, відповідачка не заперечила факт підписання нею паспорту споживчого кредиту за програмо «Кредитна картка».

Згідно довідок банку ОСОБА_1 за договором від 21.10.2018 року було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано картки: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , та встановлено відповідні ліміти (а.с. 44,45).

Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тому, що відповідачка одночасно 21.10.2018 року підписала Анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту за програмо «Кредитна картка», безпідставно відхилив вказаний доказ та відмовив позивачу у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, які нараховані за процентною ставкою 46,8% річних.

Отже, підписавши вказану Анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 21.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, оскільки не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування заборгованості ( а. с. 6).

Колегія суддів вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачці кредиту, користування нею кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є процесуальним обов`язком сторони, а не суду.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимоги банку про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по відсоткам в розмірі - 9 886, 02 грн за кредитним договором від 21 жовтня 2018 року.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 285/3500/19, які є обов`язковими для всіх судів України.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги банку є обґрунтованими, спростовують висновки суду в частині відмови у стягненні відсотків, тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення відсотків у розмірі 9 886,02 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення в частині відмови у стягненні відсотків, то судові витрати підлягають перерозподілу. Отже, стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» підлягає судовий збір в розмірі 5255,00 грн (2270,00 грн - за подання позовної заяви + 3405,00 грн - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, МФО 307770) заборгованість по відсоткам за користування кредитом від 21 жовтня 2018 року в розмірі 9 886,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, МФО 307770) судові витрати в сумі 5255,00 грн за сплачений судовий збір в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин