Ухвала

Іменем України

12 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 128/3007/21

провадження № 61-3307ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2022 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_2 повернути кошти у розмірі 168 000, 00 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року визнав зловживанням процесуальними правами умисні дії позивача ОСОБА_1 , спрямовані на подання декількох позовів до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Суд позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію повернув позивачу.

Не погодившись із такою ухвалою суду, у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2021 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року повернуто заявнику. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу у розмірі 2 270,00 грн у дохід України.

ОСОБА_1 30 грудня 2021 року повторно звернувся безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу залишено без руху з тих підстав, що скарга подана після закінчення строку, установленого частиною першою статті 354 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), і заявник ОСОБА_1 , звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції поза межами строку на апеляційне оскарження, не заявляє клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, крім того, апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України та не оплачена судовим збором.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 до апеляційного суду подав заяву про усунення недоліків. В обґрунтування заяви зокрема зазначив, що з матеріалів цієї справи вбачається, що оскаржувану ухвалу він отримав 19 листопада 2021 року, а першу апеляційну скаргу подано ним до суду апеляційної інстанції 01 грудня 2021 року, тобто останнім днем на апеляційне оскарження було 04 грудня 2021 року. Вказані обставини свідчать про те, що апеляційну скаргу він подав вчасно. Крім того, зазначив, що оскаржувана ухвала Вінницького районного суду Вінницької області постановлена судом першої інстанції не 01 листопада 2021 року, а 17 листопада 2021 року, з метою позбавити його права на апеляційне оскарження. Вказане є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, при цьому зазначив, що суд апеляційної інстанції може самостійно перевірити матеріали справи та з`ясувати вказані ним у цій заяві обставини.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2022 року у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 відмовлено, на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

ОСОБА_1 у лютому 2022 року через засоби поштового зв`язку подав касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2022 року у вищезазначеній справі, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що апеляційним судом проявлено надмірний формалізм та безпідставно позбавлено позивача права на суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник зазначав у клопотаннях про поновлення строку на апеляційне оскарження, що у матеріалах справи наявні відомості про отримання позивачем копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року, тому суд апеляційної інстанції мав можливість самостійно перевірити дотримання ним строку на апеляційне оскарження та пересвідчитись, що апелянт вперше звернувся з апеляційною скаргою в межах строку на апеляційне оскарження ухвали.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття провадження, з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положенням пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2022 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що звертаючись 30 грудня 2021 року з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 01 листопада 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 не заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, крім того, апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України залишив апеляційну скаргу без руху з наданням строку для усунення недоліків, зокрема й подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У заяві про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що з матеріалів цієї справи вбачається, що оскаржувану ухвалу він отримав 19 листопада 2021 року, а першу апеляційну скаргу подано ним до суду апеляційної інстанції 01 грудня 2021 року, тобто останнім днем на апеляційне оскарження було 04 грудня 2021 року. Вказані обставини свідчать про те, що апеляційну скаргу він подав вчасно. Крім того, зазначив, що оскаржувана ухвала Вінницького районного суду Вінницької області постановлена судом першої інстанції не 01 листопада 2021 року, а 17 листопада 2021 року, з метою позбавити його права на апеляційне оскарження. Вказане є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, при цьому зазначив, що суд апеляційної інстанції може самостійно перевірити матеріали справи та з`ясувати вказані ним у цій заяві обставини.

Апеляційний суд перевірив доводи заявника, на які він посилався, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження та, встановивши, що ОСОБА_1 не надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли останньому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань, визнав ці підстави неповажними та дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи заявника про те, що суд самостійно може перевірити матеріали справи та з`ясувати вказані ним у цій заяві обставини, оскільки апеляційну скаргу подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а питання про витребування матеріалів справи вирішується в ухвалі про відкриття апеляційного провадження у відповідності до частини третьої статті 359 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків з огляду на таке.

Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас за змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а переоцінка наданих суду апеляційної інстанції доказів не належить до компетенції суду касаційної інстанції, Верховний Суд вважає, що відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваною ухвалою суд апеляційної інстанції порушив право позивача на суд, Суд відхиляє, оскільки такі спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.

Крім того, процесуальна рівність забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак