Справа № 127/6126/21
Провадження № 22-ц/801/484/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуСправа № 127/6126/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про стягнення грошових коштів,

Рішення ухвалив суддя Сичук М. М.

Рішення ухвалено о 14.17 год у м. Вінниці Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення - не відома,

В с т а н о в и в:

11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 березня 2018 року ним був укладений договір купівлі-продажу квартири серії ННВ453201, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передав у власність, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В.

При укладанні договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус перевіряла правовстановлюючі документи на квартиру та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Жодних заборон на відчуження даної квартири в реєстрах не було.

В день підписання договору купівлі-продажу квартири, за рекомендацією агентів із агентства нерухомості « Ромашка », які їх супроводжували, з метою зменшення податкових витрат, за погодженням із продавцем, в тексті підписаного договору була зазначена занижена вартість відчужуваної квартири - 50 000,00 грн., що по курсу НБУ становило 1920 доларів США. Решту суми коштів в розмірі 18 080 доларів США за домовленістю із продавцем квартири ОСОБА_2 , він передав останньому в приміщенні нотаріальної контори в присутності нотаріуса і агентів нерухомості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , під розписку, яку ОСОБА_2 власноручно написав.

Враховуючи наявність в його сім`ї неповнолітнього сина, необхідною умовою зняття його з реєстрації місця проживання в гуртожитку і в подальшому укладення договору купівлі-продажу квартири, була наявність письмової згоди виконавчого комітету Вінницької міської ради та укладення договору дарування частки придбаної квартири на користь неповнолітнього сина.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31 травня 2018 року надано дозвіл ОСОБА_7 на укладення на ім`я неповнолітньої дитини ОСОБА_8 договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

06 червня 2018 року укладено договір дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н. В., відповідно до якого ОСОБА_1 (дарувальник) з однієї сторони, та ОСОБА_7 , що діє як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_8 (обдаровуваний), за згодою батька ОСОБА_1 , передав безоплатно у власність, а обдарований в особі представника прийняв в дарунок 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В грудні 2019 року на його поштову адресу надійшла позовна заява про визнання права власності та витребування майна. Позивачем у ній зазначений попередній власник квартири - ОСОБА_3 .

Зі змісту позовної заяви він дізнався, що 16 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на забезпечення виконання якого також між цими особами укладено іпотечний договір № 59045 від 19 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С. П., за умовами якого в іпотеку банку передано належну позивачеві квартиру АДРЕСА_1 зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном (предметом іпотеки).

Право вимоги за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208.

21 серпня 2015 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року по справі № 802/3968/15-а, залишеною без змін рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

26 листопада 2015 року спірна квартира за договором купівлі-продажу відчужена ТОВ «Кей-Колект» громадянину ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року по цивільній справі № 127/8068/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна (спірної квартири) відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року судові рішення скасовані, прийняте нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, спірна квартира витребувана із незаконного володіння ОСОБА_9

14 лютого 2017 року спірна квартира вже була відчужена ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , який в свою чергу 10 березня 2018 року відчужив квартиру ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року позов задоволено частково. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 03 лютого 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 брав участь у судовому процесі про витребування належної ОСОБА_1 і ОСОБА_8 квартири та не відвернув процес вилучення купленої квартири на користь ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що наведені ним обставини та вимоги частини 2 статті 660 і частини 1 статті 661 ЦК України, є імперативною підставою для відшкодування йому завданих внаслідок вилученої квартири збитків, яке має бути здійснене продавцем ОСОБА_2 . Сума відшкодування станом на день подачі позовної заяви до суду складає 556 800 грн., що по курсу НБУ на 19 лютого 2021 року.

Власником майна на даний час є ОСОБА_3 , на користь якого витребувана спірна квартира. Тому саме він має відшкодувати здійснені позивачем витрати на поліпшення квартири, згідно вимог частини 3 статті 390 ЦК України.

З моменту оформлення договору купівлі-продажу квартири позивачем було здійснено поточний ремонт балкона в квартирі, вартість якого загалом становить 51 460,00 грн., що підтверджується документально.

Мотивувавши таким чином свої позовні вимоги, позивач просив стягнути на його користь із ОСОБА_2 суму збитків в розмірі 556 800,00 грн. та з ОСОБА_3 - в рахунок відшкодування витрат на поліпшення майна суму розміром 51 460,00 грн. і понесені судові витрати.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути із ОСОБА_3 на свою користь 69 960,00 грн., мотивувавши це тим, що після виготовлення віконних конструкцій вартістю 51 460,00 грн., він уклав 30 жовтня 2019 року із ОСОБА_10 договір-замовлення № б/н, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався виконати і встановити ПВХ конструкції за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість матеріалів і робіт відповідно до вказаного договору становила 18 500,00 грн. Таким чином ним понесені витрати на поліпшення майна на загальну суму 69 960,00 грн ( 51 460,00 грн. + 18 500,00 грн.).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року прийнята заява позивача про збільшення позовних вимог, та залучено у цивільній справі третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів: ОСОБА_4 і Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про стягнення грошових коштів, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 50 000,00 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду від 28 січня 2022 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 500,00 грн.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду змінити і стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача суму збитків в розмірі 556 800,00 грн. та із ОСОБА_3 на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на поліпшення майна суму в розмірі 69 960,00 грн., а також стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Зазначив, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та часткового стягнення суми коштів за придбану квартиру, вважає незаконним, необґрунтованим, ухваленим без врахування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не навів належних мотивів і доводів для відмови у задоволенні позовних вимог та не звернув уваги на ті обставини, що з урахуванням рекомендації агентів нерухомості, з метою зменшення податкових витрат та за погодженням із продавцем, в тексті підписаного договору купівлі-продажу квартири була занижена її вартість і вказана сума 50 000,00 грн., що по курсу НБК становило 1920,00 доларів США, а решту коштів в сумі 18 080 доларів США він за домовленістю із продавцем ОСОБА_2 передав останньому у приміщенні нотаріальної контори у присутності нотаріуса та агентів нерухомості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , під розписку, яку ОСОБА_2 власноручно написав. У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 не спростувала цих фактів, у тому числі і факту продажу квартири за 20 000,00 доларів США. При цьому суд не врахував положень статей 661 та 330 ЦК України і того, що за судовим рішенням квартиру було відібрано із володіння ОСОБА_1 , тому на його користь підлягають стягненню грошові кошти, що були отримані відповідачем при укладенні договору купівлі-продажу квартири, в тому числі і ті, які були передані на підставі розписки.

Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 та невірно застосував норми матеріального права, не врахувавши надані позивачем докази, у тому числі договір СО6243 від 13 грудня 2018 року на суму 51 460,00 грн. по виготовленню ПВХ конструкцій та договір № б/н від 30 жовтня 2019 року по встановленню ПВХ конструкцій, вартість матеріалів і робіт за яким склала 18 500,00 грн., а загальна сума становила 69 960,00 грн., яка була ним витрачена на поліпшення придбаного ним майна - засклення балкону у квартирі та виконання внутрішніх робіт на ньому.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , інтереси якого згідно ордера серії СА № 1027523 від 21 березня 2022 року представляє адвокат Бегейма М. О., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, враховуючи, що позивач разом із своєю сім`єю безперешкодно користується здійсненими поліпшеннями - проведеним ним ремонтом балкону в квартирі, яка йому не належить і де він повністю безкоштовно проживає, а тому відсутні підстави для стягнення таких витрат, оскільки права позивача не були порушені. Крім цього зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, позивачем не доведено понесення ним витрат на ремонт балкона в заявленому ним у позові розмірі.

Інші учасники справи відзив не надали.

Додаткове рішення суду учасники справи не оскаржили.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (судову повістку отримав 16 березня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 215 та № 219), у судове засідання не з`явився. У поданій 12 квітня 2022 року заяві про відвід судді позивач одночасно просив розглянути його заяву про відвід судді без його участі та відкласти судове засідання на іншу дату, не вказавши при цьому причин своєї неявки у судове засідання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мишковська Т. М. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просить залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бегейма М. О. апеляційну скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 і представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 не вказав причини неявки у судове засідання, що позбавляє суд можливості визнати таку причину поважною.

За таких обставин неявка належним чином повідомлених позивача і третіх осіб у судове засідання без поважних причин не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, та не обмежений доводами і вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду оскаржив позивач в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Інші учасники справи рішення суду не оскаржили.

Таким чином рішення суду першої інстанції перевіряється на законність та обґрунтованість в оскаржуваній позивачем частині.

Судом встановлено, що 10 березня 2018 року ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири серії ННВ453201, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передав у власність (продав), а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 595 (а. с. 7). Право власності на придбану квартиру 10 березня 2018 року зареєстроване за ОСОБА_1 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а. с. 8).

Відчужувана квартира на момент її придбання позивачем, належала продавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Бєлою О. М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 14 лютого 2017 року за реєстровим № 180, право власності на яку зареєстроване 14 лютого 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності - 19012939, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 80348353 від 14 лютого 2017 року.

У пункті 5 договору купівлі-продажу вказано, що продавець стверджує, що квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, в податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса підприємств вона не використовується; треті особи не мають прав на вказану квартиру; квартира вільна від наймачів (орендарів); будь-які інші обтяження стосовно цієї нерухомості відсутні.

Згідно пункту 9 договору продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 50 000,00 грн., сторони стверджують, що розрахунок за квартиру був проведений у безготівковій формі до підписання цього договору. Підписання продавцем договору свідчить про проведення із ним розрахунку за продану квартиру в повному обсязі і відсутність з його боку будь-яких претензій щодо проведення розрахунків.

Водночас продавець ОСОБА_2 дав покупцю ОСОБА_1 розписку, із якої вбачається, що він отримав доплату за продаж квартири у АДРЕСА_1 у розмірі 18 080,00 доларів США від ОСОБА_1 10 березня 2018 року (том 1 а. с. 9).

06 червня 2018 року, згідно договору дарування частки квартири, дарувальник ОСОБА_1 передав безоплатно у власність, а обдаровувана ОСОБА_7 , що діє як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_8 , прийняла в дарунок 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В. і зареєстрований в реєстрі за № 1482 (том 1 а. с. 11).

Згідно договору індивідуального номера замовлення СО6243, укладеного 13 грудня 2018 року між замовником ОСОБА_1 і виконавцем ФОП ОСОБА_11 , замовник доручив, а виконавець зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції, загальною площею 14,05 кв. м., вартістю 36 960,00 грн. (том 1 а. с. 12-13).

Відповідно до додатку до договору № СО-6243 від 12 січня 2019 року замовник ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ФОП ОСОБА_11 зазначену у договорі суму, а саме 39 960,00 грн. на протязі 5 місяців після установки даної конструкції, зазначеної у договорі; щомісячний платіж складає 5590 грн. не пізніше 14 числа (том 1 а. с. 14).

Згідно товарних чеків було сплачено 51 460,00 грн.: 13 грудня 2018 року - 3000,00 грн., 27 грудня 2018 року - 9000,00 грн., 12 січня 2019 року - 6000,00 грн., 04 лютого 2019 року - 6000,00 грн., 02 березня 2019 року - 6000,00 грн., 01 квітня 2019 року - 6000,00 грн., 03 травня 2019 року - 3960,00 грн.; 18 липня 2019 року - 5000,00 грн., 21 липня 2019 року - 2500,00 грн., 22 липня 2019 року - 4000,00 грн. (том 1 а. с. 116-18).

30 жовтня 2019 року замовник ОСОБА_1 уклав із виконавцем ФОП ОСОБА_10 договір-замовлення № б/н, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати за завданням замовника з використанням своїх матеріалів та устаткування, а замовник - прийняти і оплатити роботу: виготовлення ескізу індивідуального замовлення металопластикових конструкцій; виготовлення згідно ескізу виробу; доставка та встановлення виробу за адресою: АДРЕСА_1 ; замовник зобов`язується прийняти роботу та оплатити її. Пунктом 2.1. договору вартість матеріалів та робіт, які виконуються, визначена за згодою сторін і вказана у додатку до договору та складає 18 500,00 грн. (том 1 а. с. 75-76).

Згідно додатку до цього договору ОСОБА_1 сплачено 30 жовтня 2019 року аванс в сумі 5000,00 грн., а згідно акту виконаних робіт, підписаного сторонами 10 листопада 2019 року, умови договору щодо кількості і якості поставленої продукції та замовлених робіт виконані повністю; повний розрахунок за виконане замовлення внесений 10 листопада 2019 року в сумі 13 500,00 грн. (том 1 а. с. 77).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року по цивільній справі № 127/29175/19 задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 і Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визнання права власності та витребування майна. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 19-21).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року залишено без змін (том 1 а. с. 22-25).

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року і постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишено без змін.

Цим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2021 року, встановлено, що 31 травня 2005 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В. І., зареєстрованим за № 1837, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

16 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого ОСОБА_3 наданий кредит в сумі 156 550,00 грн. із сплатою 12,5 % річних строком до 14 липня 2028 року.

19 липня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 59045, за умовами якого в іпотеку банку передана належна позивачу ОСОБА_3 на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Право вимоги за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року на підставі договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» і ПАТ «УкрСиббанк». Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23861677 від 21 серпня 2015 року, право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 було перереєстровано на нового власника - ТОВ «Кей-Колект». 26 листопада 2016 року ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору купівлі-продажу відчужило спірну квартиру ОСОБА_4 . Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 802/3968/15-а, визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23861677, прийняте 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С. С.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 спірну квартиру. 14 лютого 2017 року ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. 10 березня 2018 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В.

Укладаючи оспорюваний правочин, позивач як добросовісний набувач, не знав і не міг знати про неможливість відчуження спірної квартири відповідачем.

Суд першої інстанції встановивши такі обставини справи, з огляду на зміст порушеного права і характер порушення, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , виходячи із чинного договору купівлі-продажу квартири, у пункті 9 якого визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 50 000,00 грн. і розрахунок за квартиру був проведений у безготівковій формі до підписання договору, тому доводи позивача про сплату за договором купівлі-продажу квартири більшої суми, ніж зазначено у самому договорі, з посиланням на складену сторонами розписку, як належний доказ у справі, судом не прийняті.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 не надав суду відповідних доказів на підтвердження того, що понесені ним витрати стосуються утримання або збереження майна (квартири), що вони були необхідними для забезпечення нормального стану і зберігання майна з урахуванням його зношеності та здійснені саме ним як набувачем цього майна - спірної квартири. Із укладеного із ФОП ОСОБА_11 договору № СО6243 від 13 грудня 2018 року, на який посилається позивач, не можливо встановити мету придбання ПВХ конструкцій, зокрема, чи були вони придбані для встановлення в спірній квартирі чи для іншої мети. Також не є належним доказом оплата робіт, передбачених цим договором, наданими позивачем до справи чеками на суму 51 460,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Тому суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права і можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Згідно положення статі 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Частиною 2 цієї статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (пункт 1).

За частиною 1 статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

По справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 31 травня 2005 року, належала відповідачу по даній справі ОСОБА_3 , який уклав із АКІБ «УкрСиббанк» 16 липня 2007 року договір про надання споживчого кредиту, на виконання забезпечення якого уклав 19 липня 2007 року іпотечний договір, передавши в іпотеку банку свою квартиру.

12 грудня 2011 року право вимоги за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект», яке 21 серпня 2015 року зареєструвало за собою право власності на квартиру на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу та продало квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2015 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року по справі № 802/3968/15-а, яка набрала законної сили 23 лютого 2016 року, визнано неправомірним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу.

14 лютого 2017 року ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу продав квартиру ОСОБА_2 , який 10 березня 2018 року продав квартиру ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року скасовано рішення Вінницького міського суду від 26 вересня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2016 року по справі № 127/8068/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна (спірної квартири), ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та витребувано на його користь спірну квартиру із незаконного володіння ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького міського суду від 09 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2021 року, задоволено позов ОСОБА_3 і витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням таких встановлених по справі обставин та вимог норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що добросовісний набувач майна - спірної квартири, має право в контексті статті 661 ЦК України, на відшкодування збитків, завданих вилученням у нього цього майна за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

При вирішенні питання про розмір грошового стягнення завданого позивачу збитку, суд першої інстанції вірно виходив із суми, визначеної за домовленістю сторонами вартості квартири, за яку вчинений її продаж, про що зазначено у чинному договорі купівлі-продажу квартири - 50 00,00 грн., з урахуванням того, що розрахунок за квартиру був проведений у безготівковій формі до підписання цього договору та що продавець і покупець на час підписання договору купівлі-продажу квартири - 10 березня 2018 року, не мали жодних претензій один до одного щодо проведених розрахунків.

Саме цим наведеним суд першої інстанції мотивував свій висновок про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку із чим є безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не навів належних мотивів і доводів для відмови у задоволенні позовних вимог та не звернув уваги на ті обставини, що з урахуванням рекомендації агентів нерухомості, з метою зменшення податкових витрат та за погодженням із продавцем, в тексті підписаного договору купівлі-продажу квартири була занижена її вартість і вказана сума 50 000,00 грн., що по курсу НБК становило 1920,00 доларів США, а решту коштів в сумі 18 080 доларів США він за домовленістю із продавцем ОСОБА_2 передав останньому у приміщенні нотаріальної контори у присутності нотаріуса та агентів нерухомості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , під розписку, яку ОСОБА_2 власноручно написав; представник відповідача ОСОБА_2 не спростувала у судовому засіданні цих фактів, у тому числі і факту продажу квартири за 20 000,00 доларів США, а суд не врахував положень статей 661 та 330 ЦК України і того, що за судовим рішенням квартиру було відібрано із володіння ОСОБА_1 , тому на його користь підлягають стягненню грошові кошти, що були отримані відповідачем при укладенні договору купівлі-продажу квартири, в тому числі і ті, які були передані на підставі розписки.

При цьому враховано, що при визначенні розміру грошового стягнення, суд повинен виходити із вартості спірного майна, визначеної за погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року та 31 травня 2021 року при розгляді цивільних справ № 640/14719/15-ц та № 127/6582/16-ц.

Як встановлено по справі позивачем ОСОБА_1 не надано доказів вартості майна - спірної квартири, на час розгляду справи.

Щодо оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на поліпшення квартири в сумі 69 960,00 грн. із ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 4 статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначив про здійснені ним поліпшення у квартирі, визначивши вартість таких поліпшень на загальну суму 69 960,00 грн., яка складається із: вартості поточного ремонту балкона у квартирі на суму 51 460,00 грн. та із вартості матеріалів і робіт, відповідно до договору-замовлення № б/н від 30 жовтня 2019 року на суму 18 500,00 грн.

Водночас позивач ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження того, що ним здійснені поліпшення саме спірного майна - квартири АДРЕСА_1 ; що такі поліпшення, здійснені ним, не можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди, тому мають бути залишені власнику квартири ОСОБА_3 , а добросовісний набувач (володілець) ОСОБА_1 матиме право на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилася вартість цього майна, при цьому позивач не довів належними доказами суму, на яку збільшилася вартість поліпшеного майна.

Такими встановленими судом обставинами та положеннями матеріального закону - частини 4 статті 390 ЦК України, спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 та невірно застосував норми матеріального права, не врахувавши надані позивачем докази, у тому числі договір СО6243 від 13 грудня 2018 року на суму 51 460,00 грн. по виготовленню ПВХ конструкцій та договір № б/н від 30 жовтня 2019 року по встановленню ПВХ конструкцій, вартість матеріалів і робіт за яким склала 18 500,00 грн., а загальна сума становила 69 960,00 грн., яка була ним витрачена на поліпшення придбаного ним майна - засклення балкону у квартирі та виконання внутрішніх робіт на ньому.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленої вимоги до ОСОБА_3 , мотивувавши своє рішення повно встановленими обставинами та правильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 382 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 13 квітня 2022 року.