Ухвала

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 552/3453/19

провадження № 61-8074св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд», Департамент з питань реєстрації,

треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавакомунсервис»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного суду від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд», Департаменту з питань реєстрації, треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавакомунсервис», про визнання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру частково недійсним, визнання незаконним припинення договору купівлі-продажу майнових прав, встановлення факту нумерації квартири, зобов`язання вчинити дії, визнання права власності на майнові права відповідно до положення Закону України «Про захист прав споживачів»,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Полтавтрансбуд» про визнання недійсним пункту 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року скасовано. Позовну вимогу ОСОБА_1 до ТОВ «Полтавтрансбуд» про визнання недійсним пункт 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року задоволено частково. Визнано недійсним пункт 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року в частині фрази «зменшену на 25 %». Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Полтавтрансбуд», Департаменту з питань реєстрації про визнання недійсними пунктів 4.5, 4.5.1, 4.7 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року, про застосування наслідків недійсності договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року шляхом визнання його чинним (діючим, не припиненим), визнання факту, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання майнових прав на квартиру, визнання права власності на квартиру та скасування державної реєстрації права власності на квартиру змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови Верховного Суду.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про роз`яснення судового рішення в якій просила постановити ухвалу щодо роз`яснення постанови Верховного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 552/3453/19 в частині застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору в такій справі.

Заява мотивована тим, що при поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 6 354,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року по цій справі № 552/3453/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з позивача судовий збір в розмірі 6 915,60 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та рішення першої інстанції залишено без змін. 17 травня 2021 року позивач звернулася до Київського районного суду із заявою про повернення сплаченої суми судового збору у зв`язку із звільненням від сплати судового збору за подачу позову такого характеру на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 21 травня 2021 року у задоволенні заяви позивача про повернення судового збору відмовлено. При поданні позову до суду першої інстанції позивач сплатила судовий збір в розмірі 6 354,00 грн, та рішенням суду першої інстанції, залишеним в силі судом апеляційної інстанції, повторно стягнуто судовий збір. У разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни І рішення, суд касаційної інстанції у резолютивній частині постанови зазначає новий розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції. Проте судом в остаточному рішенні не проведено розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 зверталася з позовом до ТДВ «Полтавтрансбуд» по іншій справі № 552/6997/19 з аналогічними позовними вимогами. Рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі № 552/6997/19 стягнуто судовий збір з позивача. Постановою Полтавського апеляційного суду рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави судового збору у сумі 4 610,40 грн скасовано з підстав звільнення від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Постановою Касаційного цивільного суду у цій справі рішення попередніх інстанцій частково скасовано та змінено, але постанову апеляційного суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін. А тому існує необхідність роз`яснення постанови Верховного суду від 01 вересня 2021 року у справі 552/3453/19 з приводу застосування норми Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільненні від сплати судового збору в категоріях судових спорів аналогічним цій справі.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя стаття 3 ЦПК України).

За заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення (частини перша статті 271 ЦПК України).

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частини друга статті 271 ЦПК України).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року по справі № 361/6799/14-ц (провадження № 61-16714св21) зазначено, що «позивачем заявлено вимоги про скасування державного акту про право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу. Рішення суду на наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню».

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року визнано недійсним пункт 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року в частині фрази «зменшену на 25 %» та Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Полтавтрансбуд», Департаменту з питань реєстрації про визнання недійсними пунктів 4.5, 4.5.1, 4.7 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року, про застосування наслідків недійсності договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 липня 2017 року шляхом визнання його чинним (діючим, не припиненим), визнання факту, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання майнових прав на квартиру, визнання права власності на квартиру та скасування державної реєстрації права власності на квартиру змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови Верховного Суду, а томувона не є тим рішенням, яке підлягає виконанню у розумінні частини другої статті 271 ЦПК України.

Тому відсутні підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року, і в задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись статтями 260, 271 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в справі № 552/3453/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов