Ухвала

07 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 521/16733/20

провадження № 61-2861ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя

особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання ОСОБА_4 2011 року народження та ОСОБА_5 2014 року народження разом з нею, як їх матір`ю, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь, аліменти на утримання вказаних неповнолітніх дітей у загальному розмірі 40 000 грн, тобто по 20 000 грн на кожну дитину.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 2011 року народження та ОСОБА_5 2014 року народження закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року, позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року в частині визначення розміру аліментів.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

У касаційній скарзі представник заявника зазначивщо, дана справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Аналіз судових рішень у справі та наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для заявника.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров