Номер провадження: 22-ц/813/5686/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової .Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року у складі судді Луняченка В.О.,

в с т а н о в и в:

У жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час батьки дитини ніяких стосунків не підтримують, проживають окремо. Малолітня дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Між батьками дитини не досягнуто угоди щодо її утримання, в добровільному порядку батько дитини не приймає участі в її утриманні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення дати звернення до суду, а саме з 25.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач отримав копію позовної заяви після судового засідання в якому було розглянуто справу. Про призначення справи до розгляду справи дізнався випадково напередодні дати її призначення до розгляду у зв`язку з чим просив суд відкласти її розгляд для ознайомлення зі змістом позову. Скаржник зазначив, що в день засідання під тиском суду склав заяву про розгляд справи без його участі, про визнання позову в заяві посилання відсутні. Апелянт зазначив, що не є батьком дитини, відомості у свідоцтві про її народження щодо батька дитини вказано іншу особу, а саме ОСОБА_4 . Батьківство відповідача по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено відповідним органом, а запис про батька зроблено позивачем у відповідності до ст. 135 СК України, тобто за заявою матері. Скаржник також зазначив, що згідно з довідкою позивач отримувала соціальну допомогу, як одинока мати протягом 01.09.2017 по 28.02.2021. Матеріали справи не містять доказів того, що сторони з кінця 2013 року по 2020 рік проживали спільно.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статей 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимогу щодо зобов`язання відповідача, як батька дитини сплачувати аліменти на її утримання, послалася на свідоцтво про народження та зазначила, що з кінця 2013 року по 2020 рік мала з відповідачем особисті стосунки, а приблизно з червня 2014 року проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від стосунків між сторонами народилася дитина. Оскільки ОСОБА_2 відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, то запис про батька дитини у свідоцтві про народження був здійснений на підставі ч.1ст.135 СК України.

Разом з тим відповідач заперечував проти позовних вимог у клопотанні про відкладення справи у суді першої інстанції, участі у розгляді справи не приймав. В апеляційній скарзі не визнає свого обов`язку щодо сплати аліментів на дитину з посиланням на те, що не є її батьком.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 18.08.2017 її батьком вказано ОСОБА_4 .

З доданої до позовної заяви довідки від 12.10.2021 вбачається, що до складу сім`ї позивача ОСОБА_1 входить вітчим- ОСОБА_5 , мати- ОСОБА_6 , дочка- ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки, Департаменту соціальної та сімейної політики ОДА від 15.12.2021, наданої апелянтом, позивач отримувала соціальну допомогу, як одинока мати з 01.09.2017 по 28.02.2021.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду в суді апеляційної інстанції даної справи, апеляційним судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надала належних доказів, які б доводили належність відповідача до батьківства дитини, відомості про те, що остання зверталася з вимогою про встановлення батьківства відповідача відсутні.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Заява ОСОБА_2 про згоду на стягнення аліментів суперечить його заяві від 04.12.2021 про відкладення розгляду справи. Відсутні відомості про отримання ним у встановленому порядку копії позову, відтак судом не перевірено, чи не суперечить закону визнання останнім позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення спору, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: