Справа № 136/1955/21
Провадження № 22-ц/801/672/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуСправа № 136/1955/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

Рішення ухвалила суддя Шпортун С. В.

Рішення ухвалено у м. Липовець Вінницької області

Повний текст рішення складено 13 січня 2022 року,

Встановив:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що після ухвалення рішення суду від 28 жовтня 2008 року її стан здоров`я погіршився, групу інвалідності їй було змінено із ІІІ групи на ІІ групу, у зв`язку із загостренням хвороби необхідне додаткове медичне втручання та лікування, що потребує додаткових витрат. Самостійно позивач не в змозі забезпечити себе необхідними ліками, оскільки отримує незначну пенсію по інвалідності в розмірі 2 200 грн., яка є її єдиним доходом. Відповідач офіційно працевлаштований, фінансово спроможний, отже має можливість надавати їй матеріальну допомогу у більшому розмірі, а ніж та що була визначена рішенням суду раніше, а саме аліменти в твердій грошовій сумі по 150 гривень щомісячно, починаючи з 23 червня 2008 року протягом строку інвалідності.

У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, на строк інвалідності.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовільнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що стан її здоров`я значно погіршився у зв`язку з чим групу інвалідності їй було змінено із ІІІ групи на ІІ групу. Самостійно вона не в змозі забезпечити себе необхідними ліками, оскільки отримує незначну пенсію по інвалідності в розмірі 2200 грн., яка є її єдиним доходом, а відповідач у свою чергу має дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої з січня 2021 року по грудень 2021 року склав 221 227,68 грн, які ним фактично отримані. Тому керуючись приписами ст. 273 СК України вона просить всього по 1000 грн. аліментів щомісячно, що становитиме незначну частину розміру заробітку відповідача.

У встановлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Герасимчука О. О., у якому він проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вказавши, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини, оскільки на даний час сам змушений нести значні матеріальні витрати на лікування своєї безробітної дружини, а також власні витрати пов`язані з його інвалідністю.

Окрім цього, позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 200 грн., щомісячно, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», що свідчить про відсутність підстав для стягнення із нього на утримання позивача аліментів в твердій грошовій сумі у більшому розмірі по 1000 грн. щомісячно.

Позивач подала до суду заперечення, яке є відповіддю на відзив, до якого застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України.

Ураховуючи те, що в порушення частин 4 і 5 статті 178 ЦПК України позивачем не було одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду, направлено та надано суду докази направлення заяви іншим учасникам, таке заперечення слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2008 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі по 150 гривень щомісячно, починаючи з 23 червня 2008 року протягом строку інвалідності.

Рішення суду набуло законної сили 10 листопада 2008 року. 11 листопада 2008 року за заявою стягувача Липовецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №2-486/2008, за яким проводиться стягнення (а. с. 4).

Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить про зміну розміру аліментів визначених за вказаним рішенням суду.

Відповідно довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 293149 від 19 квітня 2012 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01 квітня 2012 року, загальне захворювання, безстроково (а. с. 7).

Згідно із протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії від 07 вересня 2021 року за № 46 ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з 1997 року, встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання, з 01 квітня 2012 року встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку із загостренням захворювання, безтерміново (а. с. 6).

Відповідно до заключення ЛКК за №19 від 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: епілептична хвороба, гіпертонічна хвороба ІІ ст. тощо. (а. с. 10).

Відповідно до довідки виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18 серпня 2021 року за № 6, ОСОБА_1 отримує пенсію, розмір якої складає 2200,00 грн. щомісячно, за період з березня 2021 року по серпень 2021 року (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 22 грудня 2021 року ОСОБА_2 Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 50 від 17 червня 1997 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а. с. 40).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 16 листопада 2009 року виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 9, відповідач ОСОБА_2 уклав 16 листопада 2009 року шлюб із ОСОБА_3 (а. с. 41).

Із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 827794 слідує, що ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності, загальне захворювання, безтерміново (а. с .42).

Відповідно до довідки виданої Комунальним закладом «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради від 20 грудня 2021 року за № 77, ОСОБА_3 звільнена 26 серпня 2021 року із посади вчителя математики відповідно до наказу № 86-к/тр від 29 червня 2021 року (а. с. 43).

Згідно із витягом із карти хворого денного стаціонару поліклініки № 84 ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в медичному закладі з 17 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року (а. с. 44).

Як вбачається із довідки виданої Комунальним закладом «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2021 року, ОСОБА_2 працює на постійній основі в даному навчальному закладі вчителем музики та отримує заробітну плату, розмір якої з січня 2021 по грудень 2021 склав 221227,68 грн, які було ним фактично отримано (а. с. 59-60).

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

За положеннями ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Частинами 1 і 3 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.

Крім того, умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та він узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, а також підтриманий у практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 401/1222/18.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2021 році для осіб, які втратили працездатність, становить з 01 січня 2021 року - 1769 грн, з 1 липня 2021 року - 1854 грн, з 1 грудня 2021 року - 1934 грн.

Залишивши без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до позову жодних належних та допустимих доказів того, що витрати на її лікування перевищують розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою та фактичний розмір пенсії, який вона отримує.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки позивач дійсно отримує пенсію у розмірі 2200, 00 грн. щомісячно, що перевищує як прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2021 році для осіб, які втратили працездатність, який складає 1854 грн, на момент подачі позову.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивач має право на збільшення раніше присудженого розміру аліментів у відповідності до ст. 273 СК України, згідно вимог якої, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати, не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини що виникли між сторонами регулюються главою 9 СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню», а стаття 273 СК України входить до глави 22 СК України «Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів». Тому у даній ситуації потрібно застосовувати положення ст. 80 СК України, яка є в складі глави 9 СК України.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами наявності підстав для збільшення розміру аліментів. Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довів належними та допустимими доказами того, що витрати на її лікування перевищують розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою та фактичний розмір пенсії, який вона отримує. Матеріали справи містять лише медичні виписки, заключення та направлення, відомості стосовно рекомендованого лікування, виписаних рецептів, що не може бути підтвердженням факту проходження лікування, придбання необхідних лікарських засобів без відповідних квитанцій, фіскальних чеків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої з січня 2021 року по грудень 2021 року склав 221 227,68 грн, які ним фактично отримані, тобто в середньому 18 500,00 грн. в місяць, тому стягнення аліментів на утримання в твердій грошовій формі в розмірі 1000 грн, щомісячно є таким, що становить незначну частину розміру його заробітку, розглядитися судом можуть лише в сукупності певних умов, а не окремо один від одного. Необхідні умови передбачені главою 9 «Права та обов`язки подружжя по утриманню» СК України та включають: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Виходячи з матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, враховуючи умови призначення та зміни розміру аліментів на утримання одного з подружжя встановлено, що позивач не довела потреби у матеріальній допомозі та нижчого від прожиткового мінімуму рівня її матеріального забезпечення, чи витрат на лікування, що перевищують розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у 2021 році для осіб, які втратили працездатність.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник