Провадження №2/447/201/22
Справа №456/6003/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

07.04.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Данилів О.І.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав,,

в с т а н о в и в :

Позивачка 30.11.2021 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 . Відповідач встановив на своєму будинку дві камери відеонагляду і виставляє в інтернет все, що робиться на її подвір`ї. З приводу таких дій, ОСОБА_1 зверталася в ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, з відповідачем проведено профілактичну бесіду, однак він продовжує розповсюджувати інформацію про її особисте життя, чим порушує її особисті немайнові права. Камери встановлені без її згоди, чим порушили право позивача на особисте життя та його таємницю надане законом. За наведених обставин позивачка просить суд зобов`язати відповідача демонтувати дві відеокамери встановлені на будинку АДРЕСА_2 , які направленні на житловий будинок і подвір`я по АДРЕСА_2 , які проводять відео зйомку її особистого життя.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2021 справу направлено за підсудністю в Миколаївський районний суд Львівської області.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою від 29.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 пояснили, що між сторонами по справі, які є сусідами, склалися неприязні стосунки. Відповідач самовільно, без її згоди встановив в себе на будинку камери відеонагляду, які направлені на її подвір`я і фіксують її особисте життя. З приводу неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 зверталася в правоохоронні органи, які проводили з ним профілактичну бесіду. Вказаними діями відповідачем порушено право позивачки на особисте життя та його таємницю, а також право на захист інтересів особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відео зйомок і як наслідок порушено конституційну вимогу, яка встановлює заборону втручання в її особисте та сімейне життя, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що камери відеонагляду на будинку встановлено заради безпеки в будинку та осіб, які в ньому проживають. Камери відеонагляду не налаштовані на проведення зйомки виключно подвір`я та будинку позивачки, а мають функцію «зйомка 360 градусів», тобто обертаються по колу. Крім цього, чинним законодавством не передбачено отримання дозволів на встановлення відеокамер спостереження у власному житловому будинку від відповідних органів та сусідів. Твердження позивачки, що відповідач слідкують за нею і членами її сім`ї, знімає їх, є лише її припущенням і не відповідає дійсності. Вважають, що встановленням системи відеоспостереження жодним чином не порушено законних прав позивачки. Встановлення відеокамер не заборонено законом та не суперечить моральним засадам суспільства, тим більш, якщо такі заходи були вжиті з метою захисту та безпеки, а також направленні не забезпечення прав людини. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно статтей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 , а відповідач проживає в будинку АДРЕСА_2 . Також встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, часто виникали конфлікти.

31.05.2021 року ОСОБА_1 зверталася до ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження, які направленні на її житло і проводять відеозйомку її особистого життя.

Як вбачається із листа-відповідача ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 07.06.2021 заява ОСОБА_1 з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження розглянута. По фактах викладених у зверненні відсутні ознаки кримінального правопорушення. Камери встановлені ОСОБА_3 для забезпечення майна та особистої безпеки.

Оцінюючи фотознімки, надані сторонами по справі, суд зазначає, що по знімках, на яких зображено дві камери відеоспостереження, що розташовані на будинку АДРЕСА_2 , неможливо встановити, в яку саме сторону та під яким кутом нахилу і з яким граничним кутом огляду направлені ці камери. Відповідач ствердив, що камера проводить зйомку «360 градусів».

Щодо незаконного, а саме без згоди позивачки та її дозволу на встановлення камер відеоспостереження на фасаді житловому будинку ОСОБА_3 , то суд вважає, що дане твердження позивачки є помилковим, оскільки на час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 Цивільного кодексу України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі камери для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Між тим позивачкою, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді).

Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою забезпечення схоронності майна та створення безпечних умов проживання, і цим права ОСОБА_1 не порушуються, в її приватне життя він не втручається.

Відповідно до ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Право на захист особистих немайнових прав фізичної особи, як суб`єктивне цивільне право, включає в свій зміст наступні повноваження: а) вимагати від усіх та кожного непорушення особистих немайнових прав; б) вимагати припинення всіх діянь, якими порушуються ці права; в) вимагати відновлення вказаних особистих немайнових прав у випадку їх порушення.

Позивачка сама вправі обрати спосіб її захисту відповідно до специфіки відповідного права, способу його порушення та наслідків, що спричинило це порушення.

Що стосується способів захисту, то законодавець надає фізичній особі можливість застосувати для захисту свого особистого немайнового права від протиправного посягання з боку інших осіб:

1) загальні способи захисту, перелік та способи застосування яких встановлені главою 3 ЦК України;

2) спеціальні способи захисту, які встановлюють конкретно для певної категорії прав, в цілому та для конкретного права зокрема. Загальні способи захисту цивільних прав, більш детально проаналізовані при коментуванні глави 3 ЦК України.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостеження, суд розцінює як неналежний спосіб захист особистих немайнових прав. Позивачка вправі вимагати заборонити відповідачу проводити саме відеозйомку її подвір`я, а не зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати відеокамери, які проводять відеоспостереження. Встановлені відповідачем камери здійснюють відеоспостереження як його будинку та подвір`я, з метою забезпечення безпеки, так і в автоматичному режимі охоплюють будинок і подвір`я позивачки. Демонтаж відповідачем камер призведе до порушення його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки його жителів, а тому обраний позивачки спосіб захисту своїх немайнових прав є неналежним , а позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати дві камери відеонагляду є необґрунтованими та безпідставними, .

З урахуванням викладеного, оцінивши та дослідивши в сукупності всі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання демонтувати встановленні ним дві камери відеоспостереження на будинку АДРЕСА_2 , які направленні на житловий будинок і подвір`я по АДРЕСА_2 , які проводять відео зйомку її особистого життя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.04.2022

Суддя Бачун О. І.