КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №376/2021/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1353/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Борисової О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» - адвоката Савінського Костянтина Валерійовича на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року (суддя Віговський С.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», Центру надання адміністративних послуг Сквирської районної державної адміністрації про визнання договору іпотеки припиненим,

встановив:

у вересні 2021р. позивач звернулася до суду з позовом, та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 24 вересня 2021 року, просила визнати договір іпотеки ВЕВ №942516-ВЕВ №942517, укладений між нею та ПАТ «Комерційний банк «Надра» 21 вересня 2006р., посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А., реєстровий №6116, припиненим; визнати протиправним та зняти обтяження - заборону на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 148,90кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй, реєстраційний номер обтяження 3765044; визнати протиправним та зняти обтяження - заборону на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,12га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй, кадастровий номер 322048:301:02:001:0006, реєстраційний номер обтяження 3765399.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що між нею та ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого став ПАТ «Комерційний банк «Надра», 21 вересня 2006 року був укладений кредитний договір №64/П/33/2006/840, згідно якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк до 20 вересня 2019 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, вона уклала з банком договір іпотеки житлового будинку, загальною площею 148,90кв.м, житловою площею 112,60кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека також поширюється на земельну ділянку, площею 0,1216га, кадастровий №:02:001:0006, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначений іпотечний договір від 21 вересня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., реєстровий № 6116.

Крім того, в якості забезпечення виконання нею своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки.

Позивач вважала, що ОСОБА_2 є майновим поручителем, а тому в силу диспозитивності правового регулювання акцесорних зобов`язань та свободи договору як однієї із загальних засад цивільного законодавства, обсяг, в якому майновим поручителем забезпечується основне зобов`язання, визначається за домовленістю між кредитором та майновим поручителем. Законом України «Про іпотеку» не встановлено обов`язку майнового поручителя виконати за боржника обов`язок за основним зобов`язанням в повному обсязі.

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач стверджувала, що укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого став ПАТ «Комерційний банк «Надра», договір поруки від 21 вересня 2006 року фактично є припиненим, тому наявність обтяжень на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, порушує її права та охоронювані інтереси, як власника вказаного нерухомого майна.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року, в якому виправлено описку ухвалою судді від 4 жовтня 2021 року, позов задоволено, визнано договір іпотеки ВЕВ №942516-ВЕВ №942517, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Надра» 21 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А., реєстровий №6116, припиненим; визнано протиправним та знято обтяження - заборону на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 148,90 кв. м, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 36598947 (старий реєстраційний номер 3765117, накладеного згідно договору іпотеки ВЕВ №942516-ВЕВ №942517 21 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А., іпотекодержатель ПАТ «Комерційний банк «Надра»), іпотекодержатель ТОВ «Девелоп Фінанс»; визнано протиправним та знято обтяження - заборону на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0006, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 36598971 (старий реєстраційний номер 3765193, накладеного згідно договору іпотеки ВЕВ №942516-ВЕВ №942517 21 вересня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А., іпотекодержатель ПАТ «Комерційний банк «Надра»), іпотекодержатель ТОВ «Девелоп Фінанс».

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Девелоп Фінанс» - адвокат Савінський К.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що суд не вірно встановив, що майновим поручителем по кредитному договору є ОСОБА_2 , оскільки договір іпотеки 21 вересня 2006 року був укладений з ОСОБА_1 для забезпечення виконання кредитного договору.

Представник відповідача стверджує, що кредитний договір на даний час є дійсним, за ним існує заборгованість, яку позивач не сплачує, а строк дії договору іпотеки не закінчився

Також представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції ототожнив договір іпотеки та договір поуки і не врахував, що Закон України «Про іпотеку» не передбачає припинення іпотеки внаслідок припинення фінансової поруки.

Крім того, представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки ТОВ «Девелоп Фінанс» не повідомлялось належним чином про розгляд даної справи, а про оскаржуване рішення дізналось випадково, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.85), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала.

ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресою, зазначеною ним у заяві про визнання позову (с.с.30). Згідно відмітки листоноші адресат за вказаною адресою відсутній (с.с.86).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищевикладених обставин та зазначених норм процесуального права, вважається, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин і відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність вищезазначених учасників справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» - адвоката Савінського К.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим

Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на участь у судовому розгляді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що справа судом першої інстанції розглянута у підготовчому засіданні у відсутність представника ТОВ «Девелоп Фінанс», відомості про належне повідомлення якого про підготовче засідання матеріали справи не містять.

Крім того, прийнявши 24 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову, суд першої інстанції копію заяви відповідачу ТОВ «Девелоп Фінанс» не направив.

Згідно ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки відповідач ТОВ «Девелоп Фінанс» не було належним чином повідомлене про день та час проведення підготовчого засідання, не подавало до суду заяву про визнання позову, суд першої інстанції не мав правових підстав для ухвалення рішення у даній справі у підготовчому засіданні та у відсутність зазначеного відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.

З матеріалів справи встановлено, що 21 вересня 2006 року між ВАТ Комерційний

Банк «Надра» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань останньої за кредитним договором № 64/П/332006/840 від 21 вересня 2006 року.

Предметом іпотечного договору є житловий будинок, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 148,90кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, який належить іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. 21 вересня 2006 року.

Згідно п. 6 іпотечного договору, іпотека поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, площею 0,1216га, кадастровий №:02:001:0006, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Іпотечний договір від 21 вересня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., реєстровий № 6116.

21 вересня 2006 року між ВАТ комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 64/П/33/2006/840 від 21 вересня 2006 року. Поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 2 вересня 2021 року іпотекодержателем за вищезазначеним іпотечним договором є ТОВ «Девелоп Фінанс».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки є фактично припиненим відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому наявність обтяжень на нерухоме майно порушує права та охоронювані інтереси позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, наданим доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають

перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 408/8040/12.

Згідно пункту 1.1 договору поруки від 21 вересня 2006 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору)

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 1.2. договору поруки).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про припинення поруки ОСОБА_2 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а відтак висновок суду першої інстанції про припинення поруки є передчасним та не ґрунтується на наданих доказах.

Разом з цим, суд першої інстанції не врахував, що навіть у разі припинення поруки ОСОБА_2 згідно договору поруки від 21 вересня 2006 року, це не може бути підставою для припинення іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 цього Закону).

Отже, за змістом статей 546, 553, 572, 575 ЦК України порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань. А тому приписи інституту поруки не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем за договором іпотеки.

Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 є майновим поручителем суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, так як власником іпотечного

майна є ОСОБА_1 , про що зазначено у іпотечному договорі і доказів того, що іпотечне майно належить ОСОБА_2 позивачем суду надано не було.

Згідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 статті 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Позивачем не наведено будь-яких обставин, які можуть бути підставою для припинення іпотеки відповідно до вищезазначених норм матеріального права.

Також позивачем не було надано доказів виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання іпотеки припиненою.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неповно встановив обставини справи, висновки суду не відповідають наданим позивачем доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, позивачем відповідачу ТОВ «Девелоп Фінанс» підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» - адвоката Савінського Костянтина Валерійовича задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року

скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», Центру надання адміністративних послуг Сквирської районної державної адміністрації про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41937164, яке знаходиться у м. Київ, провулок Рильський, 4, поверх 6 судовий збір у сумі 4 086грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді О.В. Борисова

Т.А. Семенюк