Справа № 461/1053/22
Провадження № 2/461/750/22
18.04.2022 року місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Скрутень Х. Б.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за заявою
позивач Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»
відповідач ? Львівська обласна прокуратура
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади,
Фактичні обставини справи, суть клопотання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом.
Представник Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» ? Бурка Валерій Володимирович звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади.
Ухвалою суду від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
До суду від представника відповідача Н.І. Цинайко надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що даний спір підвідомчий господарському суду. Зокрема, представник посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.05.2020 року у справі № 454/1670/17, вказує, що оскільки у позовній заяві Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» заявлено вимогу до Львівської обласної прокуратури лише про відшкодування моральної шкоди, завданої діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України.
30.03.2022 року до суду від представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» ? Бурки Валерія Володимировича надійшла відповідь на клопотання Львівської обласної прокуратури про закриття провадження у справі. ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Останній вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Львівська обласна прокуратура, як орган державної влади, не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією і безпосередньо не здійснює організаційно-господарські повноваження щодо фермерського господарства. Також, Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» не заключало з Львівською обласною прокуратурою господарські договори і в позовній заяві у вимогах до суду не зазначається вимога вирішити спір при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів з Львівською обласною прокуратурою. Посилаючись на ст. 4 ГК України та ст. 20 ГПК України, позивач вважає, що даний спір не підсудний господарським судам. Одночасно, ОСОБА_1 заявлено клопотання про вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанов Великої Палати Верховного Суду, а саме чи відповідає Конституції України постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18.
У судове засідання призначене на 18.04.2022 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.
Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подане суду клопотання та заперечення щодо задоволення такого, всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи стосовно обґрунтованості заявленого клопотання, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 2 ГК України до учасників відносин у сфері господарювання віднесено суб`єктів господарювання, споживачів, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадян, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича», відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи.
У позовній заяві позивач просить стягнути з Львівської обласної прокуратури в користь Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» кошти в сумі 1000000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових (службових осіб) Львівської обласної прокуратури, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.
Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Водночас, частиною 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, при вирішенні питання чи підлягає даний спір до розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у Постанові Великої палати ВС від 15.03.2018 у справі №461/1930/16-ц, провадження №14-60цс18, де зазначається, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод, інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України. Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.
Окрім того, слід відзначити, що визначення правильної юрисдикції спорів має суттєве та важливе значення для можливості винесення у подальшому законного рішення у відповідній справі. У п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку Україна ратифікувала Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах №2,4,7 та 11 до конвенції» і які, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20/07/2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання ним певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено у рішенні в справі «Занд проти Австрії», термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».
Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У процесуальному законодавстві України, для визначення «суду встановленого законом», застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають із житлових, сімейних, цивільних, трудових та інших правовідносин, однак це не застосовується до категорій справ, розгляд яких здійснюється у порядку цивільного судочинства. Із зазначеного слідує, що якщо конкретну справу віднесено до юрисдикції господарських чи адміністративних судів, то така справа не може бути розглянута загальним судом.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що має місце спір між юридичними особами, який за суб`єктним складом та змістом виниклих правовідносин підвідомчий господарському суду, згідно положень статті 20 ГПК України.
Що стосується клопотання ОСОБА_1 , висловленого у запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі, про вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанов Великої Палати Верховного Суду, а саме: чи відповідає Конституції України постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18, суд вважає, що таке слід відхилити через безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивачем не наведено належних підстав та не надано доказів, які б вказували на неконституційність наведеної постанови.
Так, відповідно до положень наведених у статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
Таких обставин в ході розгляду даної справи не встановлено.
Наведені положення чітко регламентують дії суду при встановленні факту невідповідності певного нормативного акту Конституції України. Натомість положення ЦПК України не наділяють суд першої інстанції правом перегляду або переоцінки (іншого тлумачення) рішень суду касаційної інстанції.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 56 Закону України «Про Конституційний Суд України», суб`єктом права на конституційну скаргу є особа, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України (його окремі положення) суперечить Конституції України.
Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі частини 1 статті 256 ЦПК України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції господарського суду. У такий спосіб позивач може бути наділений можливістю реалізувати своє право на доступ до правосуддя, зокрема на розгляд його справи судом уповноваженим Законом.
Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Судовий збір по справі не справлявся, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,?
Клопотання представника відповідача ? задовольнити.
Провадження у цивільній справі за позовом представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» ? Бурки Валерія Володимировича до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади ? закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду .
Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.04.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.