КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 531/1532/15

номер провадження: 22-ц/824/254/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Гуля В.В., Оніщука М.І.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у складі судді Каліушка Ф.А.,у справі за заявою акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Заява мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, позов публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), перейменованого в подальшому на АТ «Райффайзен Банк Аваль», задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно - 2 181 188 грн 43 коп. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, залишено без змін.

Заявник зазначав, що 14 січня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль звернулося до суду першої інстанції із заявою про видачу копії рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року та виконавчих листів. Однак лише 26 червня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва було видано АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконавчі листи №531/1532/15, строк пред`явлення яких до виконання три роки, тобто до 14 червня 2020 року. У зв`язку з цим, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було позбавлене можливості вчасно пред`явити вказані виконавчі листи до виконання, оскільки на момент їх видачі строк пред`явлення їх до виконання вже сплив із незалежних від стягувача причин. Також заявник вказував, що станом на час звернення до суду із указаною заявою, боржник ОСОБА_1 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року не виконала, заборгованість не погасила.

З урахуванням наведеного, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів №531/1532/15, виданих 26 червня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва у справі №531/1532/15 про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно 2 181 188 грн 43 коп., а також судового збору у розмірі 3 654 грн 00 коп., для їх примусового виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року заяву АТ «Райффазен Банк Аваль» задоволено.

Поновлено АТ «Райффайзен Банк Аваль» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наведені заявником причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не є поважними, оскільки заявник був обізнаний про розгляд справи, так як є позивачем у справі та приймав участь на усіх стадіях її розгляду. Вказує, що стягувач також був обізнаний про те, що рішення суду першої інстанції у справі набрало законної сили 16 червня 2017 року, тобто після постановлення ухвали апеляційного суду міста Києва у справі, а тому вважає, що стягувач мав достатньо часу для отримання виконавчих листів та в подальшому пред`явлення їх до виконання у встановлений строк. Зазначає, що перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у касаційному порядку не є поважною причиною пропуску строку, оскільки не перешкоджає стягувачу отримати виконавчі листи, а сам Верховний Суд не розглядав та не вирішував питання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції у даній справі до моменту його перегляду в касаційному порядку. Вказує, що заявник мав можливість в розумний інтервал часу, зокрема, після подання до суду першої інстанції заяви про видачу виконавчих документів, дізнатися про стан її розгляду та вжити необхідних заходів для попередження порушення його права та своєчасно отримати виконавчі документи.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» Пасечник Ю.А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» 14 січня 2020 року, тобто, в межах строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, звернулося до суду із заявою за вих. №114/5- 175010 про видачу копії рішення суду першої інстанції та виконавчих листів у даній справі для пред`явлення їх до примусового виконання. Однак судом першої інстанції лише 26 червня 2020 року, тобто після закінчення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, стягувачу було видано оригінали виконавчих листів № 531/1532/15. Звертає увагу на те, що у липні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, у зв`язку з чим судом першої інстанції було направлено матеріали даної цивільної справи №531/1532/15 до суду касаційної інстанції. 23 грудня 2019 року Верховний Суд повернув матеріали справи №531/1532/15 до суду першої інстанції. Після цього стягувач 14 січня 2020 року подав до суду першої інстанції заяву про видачу копії рішення суду та виконавчих листів. Однак, відповідач ОСОБА_1 неодноразово, починаючи з 22 січня 2020 року подавала до Київського апеляційного суду апеляційні скарги на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, а тому Дарницьким районним судом міста Києва були направлені матеріали справи до суду апеляційної інстанції. У червні 2020 року Київський апеляційний суд повернув матеріали даної справи до Дарницького районного суду міста Києва. Таким чином, стягувач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів в межах строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання. Проте судом першої інстанції видано стягувачу виконавчі листи після закінчення строку для пред`явлення їх до виконання, оскільки відповідач ОСОБА_1 спочатку подала касаційну скаргу на судові рішення, ухвалені у справі, а потім неодноразово подавала апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції. Внаслідок цього матеріали даної справи не перебували постійно у Дарницькому районному суді міста Києва, а тому суд першої інстанції вчасно не зміг видати виконавчі листи. Тому вважає, що всупереч доводів апеляційної скарги, строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив не з вини стягувача. З урахуванням наведеного, представник заявника просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив із того, що строк для пред`явлення виконавчих листів №531/1532/15 до виконання, виданих Дарницьким районним судом міста Києва 26 червня 2020 року, пропущено стягувачем з незалежних від нього причин. Враховуючи наведене, а також те, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, боржник ОСОБА_1 не виконала, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 531/1532/15 від 26 червня 2020 року.

Такі висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи й вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Строки виконання судових рішень встановлюються - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його прийняття.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме: у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно зі ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 року (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Також відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменованого в подальшому на АТ «Райффайзен Банк Аваль», задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 815,59 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 2 181 188 грн 43 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн 00 коп. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, залишено без змін.

26 грудня 2019 року матеріали даної цивільної справи №531/1532/15 надійшли до Дарницького районного суду міста Києва із Верховного Суду (а.с.120, т.2).

Установлено, що 14 січня 2020 року, тобто в межах встановленого ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» Войтенко К.В. звернувся до суду першої інстанції із заявою за вих.№114/5-175010, в якому просив видати АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконавчі листи у справі №531/1532/15 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості у розмірі 100 815,59 доларів США та судові витрати у розмірі 3 654 грн 00 коп., з метою виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, яке набрало законної сили (а.с.158, т.2).

26 червня 2020 року, тобто після закінчення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання - 14 червня 2020 року, судом першої інстанції видано представнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» два виконавчі листи № 531/1532/15 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно 2 181 188 грн 43 коп., а також про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору у розмірі 3 654 грн 00 коп. (а.с.138, т.2).

Також по справі встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово (22 січня 2020 року, 18 лютого 2020 року) подавала до Київського апеляційного суду апеляційні скарги на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, у зв`язку з цим матеріали даної справи №531/1532/15 не перебували постійно у Дарницькому районному суді міста Києва саме через процесуальну поведінку боржника ОСОБА_1 , що унеможливило видачу судом першої інстанції виконавчих документів у встановлені законом строки, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.431 ЦПК України виконавчий лист видається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, установивши, що стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» подав заяву про видачу виконавчих листів у справі в межах встановленого ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, однак строк для пред`явлення виконавчих листів №531/1532/15 до виконання, виданих Дарницьким районним судом міста Києва 26 червня 2020 року, пропущено стягувачем з незалежних від нього причин, а також враховуючи, що вказане рішення суду першої інстанції боржник ОСОБА_1 не виконала та заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» не погасила, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви АТ «Райффазен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки в іншому випадку не буде забезпечений гарантований Конституцією України принцип обов`язковості виконання судових рішень.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у касаційному порядку не перешкоджав стягувачу отримати виконавчі листи, а сам Верховний Суд не розглядав та не вирішував питання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції у даній справі до моменту його перегляду в касаційному порядку, а також те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» мало можливість після подання до суду першої інстанції заяви про видачу виконавчих документів дізнатися про стан її розгляду та вжити необхідних заходів для попередження порушення його права й своєчасно отримати виконавчі документи, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: