Ухвала

05 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 286/3040/20

провадження № 61-1893ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка Володимира Вікторовича на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: 83 658,21 грн - на відшкодування майнової шкоди; 500 000 грн - на відшкодування моральної шкоди; грошову компенсацію в розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва щомісячно.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 травня 2021 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та втраченого внаслідок каліцтва заробітку і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким задоволено вказані вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 83 658,21 грн на відшкодування майнової шкоди та 281 841 грн втраченого доходу внаслідок каліцтва за період з 13 травня 2014 року по 05 вересня 2021 року. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , починаючи з 06 вересня 2021 року, втрачений внаслідок каліцтва заробіток (дохід) в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно в розмірі, визначеному Законом України про державний бюджет на відповідний рік. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

24 січня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко В. В. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко В. В. також заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, посилаючись на те, що 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказане судове рішення, однак ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2022 року його касаційну скаргу було постановлено вважати неподаною і повернуто у зв`язку з незазначенням передбаченої (передбачених) частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав) касаційного оскарження судового рішення. 20 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до нього за правовою допомогою і в результаті моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено наявність ухвали Верховного Суду від 13 січня 2022 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 , після чого той розірвав договір про надання правничої допомоги зі своїм попереднім адвокатом - Дубенчуком М. В. 20 січня 2022 року між ним і ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. Після ознайомлення 21 січня 2022 року з матеріалами справи він в найкоротший термін звернувся до Верховного Суду з цією касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2022 року визнано наведені у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка В. В. підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Визнаючи наведені у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка В. В. підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року неповажними, Верховний Суд виходив з того, що відсутні обставини, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, так як підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самого заявника. У повторно поданій касаційній скарзі заявником не зазначено поважних причин невиконання вимог ЦПК України, зокрема пункту 5 частини другої статті 392 цього Кодексу, та вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2021 року, що потягнуло за собою повернення первісно поданої касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 060, адвокат Дмитренко В. В. отримав зазначену ухвалу Верховного Суду від 10 лютого 2022 року про залишення касаційної скарги без руху 21 лютого 2022 року.

28 лютого 2022 року та 04 березня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко В. В. подав засобами електронного зв`язку заяви про усунення недоліків касаційної скарги, в яких просив поновити строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 має право повторно звернутися з касаційною скаргою на згадане судове рішення, так як підставою для повернення його первісної касаційної скарги слугувала відсутність у скарзі обґрунтування підстав касаційного оскарження. В повторній касаційній скарзі ОСОБА_1 усунув допущені недоліки та в найкоротший термін звернувся до Верховного Суду, а тому має право на поновлення пропущеного строку. Повернення первісної касаційної скарги відбулося у зв`язку з допущеними помилками попереднього адвоката, при цьому ОСОБА_1 не знав про залишення його касаційної скарги без руху, оскільки не отримував поштової кореспонденції суду. Дізнавшись про повернення 20 січня 2022 року його первісної касаційної скарги ОСОБА_1 звернувся до нового адвоката за правовою допомогою. Раніше, ніж 20 січня 2022 року ОСОБА_1 не міг звернутися до нового адвоката, так як погано себе почував.

Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм касаційний суд може поновити строк на касаційне оскарження згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

При цьому саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року. У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просив поновити йому строк на касаційне оскарження вказаного судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного Суду від 18 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу з наведенням в ній належного обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а також - сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 11 630 грн. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

У грудні 2021 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду: квитанцію про сплату судового збору від 08 грудня 2021 року № 1; уточнену касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 постановлено вважати неподаною і повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України у зв`язку з неусуненням у встановлений судом строк недоліків його касаційної скарги в частині подання уточненої касаційної скаргу із зазначенням в ній належного обґрунтування передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд детально роз`яснив йому про недоліки його касаційної скарги та про спосіб їх усунення. Тобто ОСОБА_1 було надано можливість реалізувати своє право на касаційне оскарження судового рішення в порядку, встановленому ЦПК України. Однак у встановлений судом строк заявник не усунув недоліків його касаційної скарги, у зв`язку з чим судом було постановлено вважати його скаргу неподаною і повернуто.

Доводи заяв представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка В. В. про те, що повернення первинної касаційної скарги на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року є помилкою попереднього адвоката, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Первинна касаційна скарга на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, подана у жовтні 2021 року, була підписана особисто ОСОБА_1 та не містила відомостей про його представника. Уточнена касаційна скарга від 11 грудня 2021 року на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, подана на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2022 року про залишення касаційної скарги без руху, також підписана ОСОБА_1 та не містила відомостей про його представника.

За таких обставин аргументи заяв адвоката Дмитренка В. В. про те, що ОСОБА_1 не знав про залишення його первісної касаційної скарги без руху, є непереконливими.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника. Так само сторона вільна у виборі свого представника.

Тобто сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, незалежно від того, чи вона особисто звернулася до суду чи через представника.

Підставою повернення первісної касаційної скарги на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року було невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, а не порушення вимог статті 392 ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, як помилково ствердив адвокат Дмитренко В. В. Незазначення підстав касаційного оскарження судового рішення було причиною залишення касаційної скарги без руху.

Подані 28 лютого 2022 року та 04 березня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитренком В. В. заяви, як і його первісне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містять належного обґрунтування наявності поважних причин невиконання ОСОБА_1 вимог ЦПК України, зокрема пункту 5 частини другої статті 392 цього Кодексу, та вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2021 року, що потягнуло за собою повернення первісно поданої ним касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Таким чином, відсутні обставини, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, так як підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не є поважними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, а залежали від самого заявника.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у заявах представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка В. В. підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року є неповажними, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка В. В. про зупинення виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року.

Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка Володимира Вікторовича на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко