справа № 492/1151/21
провадження № 2-з/492/13/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

22 лютого 2022 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кочурова А.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (збитків), завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди (збитків), завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 1 липня 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, внаслідок чого автомобілі отримали механічних пошкоджень. Постановою від 22 липня 2021 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта № 27/21-Е авто товарознавчого дослідження марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , розмір завданих внаслідок вказаного ДТП збитків становить 524734,08 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, страховик виплатив позивачу 127400,00 грн. Беручи до уваги, що сума страхової виплати не покриває суму збитків на суму 409370,08 грн., відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає суму 409370,08 грн., яка не покрита страховою виплатою, однак відповідач добровільно не відшкодовує завдані збитки у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду (збитки), завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 409370,08 грн., судові витрати в розмір 4547,70 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 22251,10 грн.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 10 грудня 2021 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_2 , а саме на: земельну ділянку площею 6,2298 га, кадастровий номер :01:005:0179; земельну ділянку площею 6,3064 га, кадастровий номер :01:005:0313, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, загальна вартість яких станом на 11 лютого 2022 року складає 381305,72 грн., посилаючись на те, що поданий позов є майновим та передбачає стягнення коштів, але є наявні обставини, що відповідач може ухилитись від виконання обов`язку сплати зобов`язання, що призведе до порушення прав позивача. Відповідач знаючи про наявні зобов`язання в результаті вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди може здійснити відчуження вищевказаних належних йому земельних ділянок, що унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судом не викликалися в судове засідання учасники справи та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи про необхідність забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статтей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Згідно з положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії, тощо. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який просить позивач вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року по справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Таким заходом забезпечення позову як арешт суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви, ціна позову визначена позивачем у розмірі 409370,08 грн.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на земельну ділянку площею 6,2298 га, кадастровий номер :01:005:0179; земельну ділянку площею 6,3064 га, кадастровий номер :01:005:0313, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, загальна вартість яких станом на 11 лютого 2022 року складає 381305,72 грн. і належать відповідачу.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і позивач вважає, що відповідач знаючи про наявні зобов`язання в результаті вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди може здійснити відчуження належних йому вищевказаних земельних ділянок.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з необхідності дотримання балансу інтересів учасників судового розгляду, дотримання принципів справедливості та розумності, та враховує наскільки заходи забезпечення позову, які пропонує вжити заявник, пов`язані з предметом позову, та наскільки вони співрозмірні позовним вимогам, і яким чином фактично реалізують мету його вжиття, та виходить з того, що сума позову з яким звернувся позивач становить 409370,08 грн., а загальна вартість земельних ділянок, на які просить заявник накласти арешт, становить 381305,72 грн., що є меншою від ціни позову, та приходить до висновку, що доцільним та достатнім заходом забезпечення позову буде саме заборона будь-яким способом відчуження об`єктів нерухомого майна, яке належить відповідачу.

З огляду на значну ціну позову у суду є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаного вище нерухомого майна може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зауважує, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна не виключає його з використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження не існує.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви позивача про забезпечення позовних вимог позивача, суд також бере до уваги наступні правові висновки.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява № 22774/93).

Необхідність забезпечення позову має відповідати вимозі пропорційності втручання у право особи цілям, яких потрібно досягти. З одного боку перед судом стоїть завдання гарантувати конституційний та міжнародно-правовий принцип обов`язковості судового рішення в тому, що стосується його виконання, а з іншого повага до права особи мирно володіти своїм майном. Таким чином, метою тесту пропорційності є встановлення способу та ступеню обмеження особи у реалізації його права; до яких саме негативних наслідків призведе таке обмеження, покладене на цю особу.

Не існує вичерпного переліку факторів, які мають бути враховані під час оцінювання судом необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Ці фактори можуть змінюватись, залежно від фактичних обставин справи та характеру відповідного втручання.

Зокрема, при дослідженні питання про відповідність забезпечення позову вимозі пропорційності суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, необхідно звернути увагу на положення ч. 2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких цивільному судочинству загалом, та питанню забезпечення позову зокрема, притаманний стандарт доведення «внутрішнє переконання судді».

Таким чином, вимоги цивільного процесуального законодавства щодо доведення певних фактів як підстав для вжиття заходів забезпечення позову вказують на необхідність їх вжиття у тому випадку, коли наявні в матеріалах справи докази скоріше вказують на ймовірність настання певних обставин, ніж на протилежний висновок.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справа № 320/3560/18 (провадження № 61-5051св19).

Разом з тим, суд вважає що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна не є доцільним, оскільки арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, що у даному випадку може призвести до зупинення використання земельними ділянками, а у свою чергу заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 643/12369/19 від 19 лютого 2021 року.

Таким чином, при розгляді вимог заяви представника позивача щодо накладення арешту на майно відповідачів, судом враховується, що накладання арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, помилковим є вжиття судами одночасно з накладенням арешту на майно заходів щодо заборони відчуження майна, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність відмовити заявнику у задоволенні вимог в частинні накладення арешту на зазначене у заяві про забезпечення позову нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 .

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи позивачки, давши оцінку всім дослідженим в судовому засіданні доказам, виходячи із пов`язаності заходу забезпечення позову з предметом спору, співмірності такого заходу заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідачів.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (справа № 61-11274св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Так, позивач, як фізична особа, має зареєстроване в установленому законом порядку місцезнаходження на території України і суду не надано доказів, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження його майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, суду не надано доказів, які б свідчили про обов`язок суду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України, вжити заходів зустрічного забезпечення.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи або за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Керуючись ст. ст. 12, 80, 89, 149-158, 247, 258-261, 263, 265, 268, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кочурова А.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (збитків), завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони будь-яким способом відчуження земельної ділянки площею 6,2298 га, кадастровий номер :01:005:0179, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області; земельної ділянки площею 6,3064 га, кадастровий номер :01:005:0313 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, які належать ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Копії ухвали направити учасникам справи для відома.

Виконання ухвали з питань забезпечення позову здійснити негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що суд може за вмотивованим клопотанням учасника справи скасувати заходи забезпечення позову; допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.