Справа № 204/736/22
Провадження № 2/204/1123/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, в якій просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 26 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12133, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 014/138955/3161/73 від 25 жовтня 2007 року, в загальному розмірі 838 898,24 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., та інші судові витрати, що будуть підтверджені позивачем належними доказами за результатами розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 січня 2022 року постановою приватного виконавця Русецької О.О. відкрито виконавче провадження № 68097471 з примусового виконання виконавчого напису від 26 жовтня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною. Вказаним виконавчим документом запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача по справі заборгованість за кредитним договором № 014/138955/3161/73 від 25 жовтня 2007 року за період з 23 вересня 2018 року по 23 вересня 2021 року в загальному розмірі 838 898,24 грн. Вважає, що вчинений виконавчий напис нотаріуса є незаконним, а отже має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Так, після набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (за відсутності їх нотаріального посвідчення) не є документами, на підставі яких нотаріус має право вчиняти виконавчий напис. Разом з цим, укладений між позивачем та Банком (первісним стягувачем) кредитний договір не був посвідчений нотаріально, а укладений у простій письмовій формі, що робить неможливим вчинення по таким договорам виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач жодних повідомлень, вимог або претензій від відповідача щодо сплати заборгованості, та його розрахунку не отримував. Крім того, з кредитного договору № 014/138955/3161/73 від 25 жовтня 2007 року вбачається, що дата остаточного погашення кредиту - 25 жовтня 2014 року, а з урахуванням п. 12.7 вказаного Кредитного договору, яким встановлена загальна позовна давність в три роки, права вимоги, як і позовна давність закінчилась 24 жовтня 2017 року, а отже вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 26 жовтня 2021 року є також порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. не було враховано відсутність безспірності заборгованості, як це зазначено у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому і з цих підстав він також є незаконним та підлягає скасуванню. Позивачем також було понесено витрати на правничу допомогу, яка надавалась позивачу Адвокатським об`єднанням «Радник», сума таких витрат склала 30 000,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача - Чіп Я.М. не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12133, про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 014/138955/3161/73 від 25 жовтня 2007 року, укладеним з первісним кредитором - Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором за період з 23 вересня 2018 року по 23 вересня 2021 року у загальному розмірі 838 898,24 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 67 496,02 грн., сума заборгованості за відсотками та комісіями - 771 402,22 грн. (а.с. 12).

12 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною було відкрито виконавче провадження № 68097471 з виконання вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 26 жовтня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12133 (а.с. 13).

Також, 12 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною у виконавчому провадженні № 68097471 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а.с. 44).

28 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною у виконавчому провадженні № 68097471 винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 42), постанову про арешт коштів боржника (а.с. 43) та постанову про арешт майна боржника (а.с. 45).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 26 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12133, вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, заборгованість є спірною, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі нотаріально посвідченого договору, а укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2 глави 16 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Слід враховувати, що боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні виконавчого напису нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність заборгованості боржника. Також обов`язковій перевірці підлягає встановлення строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника і чи не сплинув вказаний строк на момент звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Позивач у позовній заяві наполягав на тому, що жодних повідомлень про заборгованість від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» він не отримував та заборгованість є спірною.

При цьому відповідач не надав суду документів, які б спростовували такі твердження позивача та не надав доказів на підтвердження існування безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем.

Суд зазначає, що про спірність розміру заборгованості позивача свідчить також вказаний у оспорюваному виконавчому написі період заборгованості, за який проводиться стягнення - з 23 вересня 2018 року по 23 вересня 2021 року, тобто поза межами строку виконання основного зобов`язання (по 25 жовтня 2014 року), обумовленого в укладеному з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем кредитному договорі № 014/138955/3161/73 від 25 жовтня 2007 року (а.с. 14-16), що дає суду достатньо підстав вважати, що зазначений період та сума стягнення позбавлені ознак безспірності.

Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису від 26 жовтня 2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався, зокрема, пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік № 1172).

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік № 1172 доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 26 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 26 жовтня 2021 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.

Судом встановлено, що укладений 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 кредитний договір № 014/138955/3161/73, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, ухвалою суду від 04 лютого 2022 року судом було відкрито провадження у вказаній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 . У вказаній ухвалі було роз`яснено та запропоновано відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подати протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали відзив на позов та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, однак не пізніше, ніж у місячний строк з дня поставлення даної ухвали.

Копію вищевказаної ухвали суду та позовну заяву з додатками відповідач отримав 14 лютого 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52). Однак, у встановлений ухвалою суду від 04 лютого 2022 року строк, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відзив на позов не надав та не подав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав, не подавав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, а також не повідомив про причини неподання відзиву та доказів, а тому суд вважає, що відповідач не подав відзив у встановлений судом строк та докази без поважних причин.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що саме відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. з заявою про вчинення виконавчого напису зобов`язаний був подати увесь необхідний пакет документів для вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, а також доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, суд розцінює такі дії відповідача, як визнання ним обставин, на які позивач ОСОБА_1 посилається в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст.ст. 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача надано не було.

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи та обставини, на яких наполягає позивач, оскільки оскаржуваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 26 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, а укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, з урахуванням того, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та докази, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 26 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12133, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Чіп Ярослав Миколайович, що підтверджується ордером серії АЕ № 1106216 від 31 січня 2022 року (а.с. 21), а також Договором про надання професійної правничої допомоги № 31/01/22-1 від 31 січня 2022 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Радник» в особі керуючого партнера Чіп Я.М. та Єфімовим А.Є. (а.с. 18).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

31 січня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Радник» в особі керуючого партнера Чіп Я.М. та Єфімовим А.Є. було підписано Детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару (опис судових витрат сторони на професійну правничу допомогу), згідно якого вартість послуг з надання правничої допомоги становить всього 30 000,00 грн., з яких: аналіз наданих клієнтом документів та консультація - 1 000,00 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису від 26 жовтня 2021 року таким, що не підлягає виконанню - 3 000,00 грн., підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову - 500,00 грн., підготовка та подання до суду заяви про витребування доказів - 500,00 грн., ведення адвокатом справи в суді першої інстанції - 10 000,00 грн., гонорар успіху (сплачується клієнтом у разі задоволення позовних вимог) - 15 000,00 грн. (а.с. 19). На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надана квитанція № 0.0..1 від 01 лютого 2022 року на суму 15 000,00 грн. (а.с. 20).

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Чіп Я.М., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 15 000,00 грн., а також гонорар успіху у розмірі 15 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, вартість послуг з ведення справи адвокатом у суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн. та гонорар успіху у розмірі 15 000,00 грн. є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь позивача ОСОБА_1 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, із розрахунку того, що вартість послуг з ведення справи адвокатом у суді першої інстанції та гонорар успіху є очевидно завищеними, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах:

- за подання позовної заяви до суду - 992,40 грн.;

- за подання до суду заяви про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 08 лютого 2022 року було задоволено - 496,20 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. (992,40 грн. + 496,20 грн. = 1 488,60 грн.).

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 26 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12133, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором за період з 23 вересня 2018 року по 23 вересня 2021 року у загальному розмірі 838 898,24 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, ЄДРПОУ - 36799749) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень, 60 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез