Справа № 450/3997/20 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/3469/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцька Ганна Петрівна, про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,3074 га, розташовану на території села Пасіки-Зубрицькі Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батькові позивача (в подальшому - «спірна земельна ділянка»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що батько позивача за життя розпорядився належним йому майном, склавши 15.08.2011 року заповіт, яким заповів його в рівних частках своїм дітям, а саме: позивачу та своїй доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої ввійшла, зокрема, спірна земельна ділянка,право власності спадкодавця на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18127, виданим 21 березня 2000 року Пасіки - Зубрицькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Пасіки - Зубрицької сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1997 року №114.

05.06.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Бризіцької Г.П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька і 05.06.2018 року була заведеною Спадкова справа за №25/2018 у Спадковому реєстрі. Сестра позивача, ОСОБА_4 , у визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька подала до нотаріуса заяву від 01.10.2018 року, складену у Генеральному консульстві України в Неаполі і зареєстровану за № 570/4/4-4155, якою відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині на користь позивача і, таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця, є позивач.

Однак, постановою приватного нотаріуса від 17.09.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на спірну земельну ділянку: з посиланням на те, що пунктом 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, «видача свідоцтва про праву на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно».

Відтак, оскільки оригінал державного акта у позивача відсутній, то останній позбавлений у позасудовому порядку здійснити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцю спірну земельну ділянку (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,3074 га., розташовану на території с. Пасіки-Зубрицькі Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18127, виданого 21.03.2000 року Пасіки-Зубрицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області(а.с. 237-241).

Дане рішення оскаржила представник відповідача - Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на відсутність оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю.

Також звертає увагу на те, що у Державному акті на право приватної власності на землю, копії якого є наявними у матеріалах справи, підставою для його видачі зазначено рішення виконавчого комітету Пасіки - Зубрицької сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1997 року № 114, у якому «взагалі не вказано рішення, згідно якого прийнято рішення № 114 від 30.12.1997 р. «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок» (а.с. 245-247).

Апелянт та його представник (автор апеляційної скарги), будучи своєчасно (29.03.2022 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 11.04.2022 року (а.с. 55, 56), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Як стверджується матеріалами справи, зокрема - доводами позовної заяви, саме відсутність у позивача оригіналу Державного акта на право приватної власності на спірну земельну ділянку і позбавила його можливості здійснити свої спадкові права у позасудовому порядку та отримати свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцю спірну земельну ділянку, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. Відтак, доводи апеляційної скарги з посиланням на відсутність у позивача оригіналу Державного акту не можуть прийматися до уваги, оскільки посилання на це міститься у самій позовній заяві і ця обставина визнається всіма учасниками справи.

У матеріалах справи є наявною копія Державного акту на право приватної власності на землю, який посвідчує право власності ОСОБА_3 (спадкодавця) на спірну земельну ділянку.

Як зазначено у вищезгаданій копії Державного акту …, цей Державний акт видано «на підставі рішення виконавчого комітету Пасіки - Зубрицької сільської Ради народних депутатів від 30 грудня 1997 року № 114» (а.с. 12).

В матеріалах справи також є наявною копія вищезгаданого рішення виконавчого комітету Пасіки-Зубрицької сільської ради від 30 грудня 1997 року № 114 «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок громадян», з якого вбачається, що цим рішенням було затверджено уточнені розміри площ земельних ділянок 34 громадянам (в тому числі - і спадкодавцю ОСОБА_3 ), які були передані їм у приватну власність і постійне користування іншими рішеннями сільської ради, які не наведені у цьому рішенні (а.с. 207-208).

При цьому відповідач (апелянт) вищезгадане рішення виконавчого комітету Пасіки-Зубрицької сільської ради від 30 грудня 1997 року № 114 не оспорює і таке є чинним: докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Позивач аж ніяк не може відповідати за недоліки в оформленні вищезгаданого рішення (не заповнення граф з реквізитами первісних рішень органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у приватну власність), оскільки відповідальним за належне оформлення цього рішення є сам виконавчий комітет Пасіки-Зубрицької сільської ради, правонаступником якого і є апелянт, який на відповідний запит нотаріуса (том 1, а.с. 119) 25.07.2019 року надіслав останньому відповідь про те, що «Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18127, виданий на ім`я ОСОБА_3 21 березня 2000 року перебуває на зберіганні у Пасіки-Зубрицькому старостинському окрузі Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади» (том 1, а.с. 121).

Покликаючись в доводах апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення «не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи», апелянт не зазначає, які саме норми процесуального права було порушено судом при ухваленні оскаржуваного рішення, так само, як не зазначає, які саме норми матеріального права були застосовані судом першої інстанції неправильно.

Так само, в доводах апеляційної скарги не конкретизовано, яким саме «фактичним обставинам справи» не відповідає оскаржуване рішення: які саме обставини, що мають значення для справи, були встановленими та (або) оціненими судом неправильно.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.