Єдиний унікальний номер 341/2260/21
Номер провадження 2/341/106/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представниці позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представниці відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийнятття спадщини за заповітом.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийнятття спадщини за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємцем за заповітом на Ѕ частину спадкового майна, яке належало спадкодавиці ОСОБА_5 . Крім нього, спадкоємицею за заповітом на Ѕ частину спадкового майна, яке належало спадкодавиці ОСОБА_5 є також його сестра відповідачка ОСОБА_3 . Однак, позивач не знав про наявність заповіту, у зв`язку з чим пропустив визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на викладене, позивач просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року за закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 лютого 2022 року.

У чергове судове засідання 07 квітня 2022 року з`явились позивач, представниця позивача, відповідач, представниця відповідачки.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи відповідно до норм статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав. 16 лютого 2022 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи (а. с. 73).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та суду пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . За життя мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла у рівних долях йому та його рідній сестрі відповідачці ОСОБА_3 . Однак, про наявність заповіту позивачу не було відомо. З матір`ю не проживав. Дізнався тільки тоді, коли йому суд надіслав у справі про визнання права власності на спадкове майно позовну заяву з додатками, зі змісту якої він зрозумів про наявність заповіту. Звертався до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом, проте нотаріус усно відмовив позивачу у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. З цим позовом звернувся до суду у листопаді 2021 року пандемію СOVID-19. Вирішувати усі юридичні питання щодо спадкування доручив своїй представниці.

У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Зазначила, що про наявність складеного на користь позивача заповіту останній дізнався після закінчення строку для подання заяви про прийнятя спадщини після смерті ОСОБА_5 , а тому причини пропуску такого строку вважає поважними. Крім того, зазначила, що нотаріус, завівши спадкову справу за заявою ОСОБА_3 , не дотрималась норм чинного законодавства та не сповістила усіх спадкоємців спадкового майна за заповітом.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що постійно проживала зі спадкодавицею ОСОБА_5 та здійснювала за нею догляд, лікувала за свої кошти. Відповідач проживав окремо. За життя матері відповідач ОСОБА_1 ні матеріальної, ні фізичної допомоги матері не надавав. Мати потребувала постійного стороннього догляду та лікування. Про заповіт ОСОБА_1 знав. Заповіту більше 20 років. Позивач постійно говорив, що не претендує на свою частку за заповітом на спадкове майно. Тому відповідачка не вимагала від брата відшкодування витрат, понесених нею на утримання та поховання матері.

Представниця відповідачки ОСОБА_4 просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що у провадженні Галицького районного суду Івано-Франківської області знаходиться справа за позовом відповідачки до позивача про визнання права власності на спадкове майно. Копію позовної заяви з додатками, серед яких була і копія заповіту, позивач отримав 13 серпня 2020 року. Майже півтора роки позивач затягував розгляд тієї справи. Тільки у листопаді 2021 року позивач подав до суду позов про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З дати смерті до часу подання цього позову минуло більше двох років. Про наявність заповіту позивачу було відомо. Крім того, додала, що позивач знав про смерть матері, оскільки був присутній на похоронні останньої. Тому, у разі відсутності заповіту, позивач мав право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Проте, такої заяви позивач не подав. Також, зазначила про те, що у матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивачу, а тому, відсутні докази порушення його прав. Вважає причини пропуску позивачем додаткового строку для прийняття спадщини неповажними, а позов необгрунтованим. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати.

Заслухавши сторін, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане повторно галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територального управління юстиції у Івано-Франківської області, підтверджується, що спадкодавиця ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Відповідно до копії заповіту від 17 серпня 1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дирдою Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № Д-218, спадкодавиця ОСОБА_5 усе своє майно, а саме: половину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 , заповіла у рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто сторонам у цій справі (а. с. 14).

Згідно з копією довідки № 4292, виданої 22 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Бурштинської міської ради, підтверджується, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , проживала та була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 . До дня її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_3 , внучка ОСОБА_6 , прийомні внуки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 (а. с. 83).

З листа державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Кіщук Л. І. від 22 грудня 2021 року № 1122/02-14 убачаться, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на день смерті проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1 , 11 лютого 2020 року заведено спадкову справу. Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (від 11 лютого 2020 року № 66) на спадкове майно за заповітом звернулась дочка спадкодавиці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом на Ѕ частку спадкового майна ОСОБА_5 є син спадкодавиці ОСОБА_1 , який у нотаріальну контору із заявою не звертався. Інших осіб, які б звертались до Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , немає (а. с. 27).

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2020 року відкрито провадження у справі № 341/1079/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частки у спільному сумісному майні спадкодавця та визнання права власності на спадкове майно (а. с. 108).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі № 341/1079/20, позовної заяви з додатками, серед яких була і копія заповіту, позивач ОСОБА_1 отримав 13 серпня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 105-110).

05.10.2020 представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук-Філімон Н. М. звернулась до суду у межах справи № 341/1079/20 із заявою про витребування доказів копії спадкової справи після смерті ОСОБА_10 (а. с. 113).

Таким чином, суд установив, і цього не заперечує сторона позивача у цій справі, що ОСОБА_1 про наявність заповіту дізнався у серпні 2020 року.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, норми частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1215цс16, постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 663/2151/17.

Згідно пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Положення частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Цивільним законом не встановлено конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи, тому суд, розглядаючи такі позови, встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на таку причину пропуску ним строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як необізнаність про наявність заповіту. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач знав про наявність заповіту з серпня 2020 року, оскільки отримав копію такого з матеріалами позовної заяви про визнання права власності у справі 341/1079/20.

Закон обмежує строк здійснення права на прийняття спадщини, що відповідно до статті 1270 ЦК України становить шість місяців з часу відкриття спадщини.

Своєю чергою, суд зазначає, що у позивача право на спадкування майна спадкодавиці ОСОБА_5 виникло як на підставі заповіту (про необізнаність щодо якого вказує позивач), так і на підставі закону як спадкоємця першої черги. Право прийняття спадщини позивач міг реалізувати незалежно від того, чи був обізнаний про наявність заповіту, чи ні.

Сама процедура прийняття спадщини за законодавством України є досить простою та не вимагає від спадкоємців особливої підготовки, збору документів тощо. Необхідно лише подати заяву про прийняття спадщини.

Цивільне законодавство України передбачає, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину.

Таким чином, незалежно від обізнаності позивача про наявність і зміст заповіту, позивач міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Тобто, якщо позивач бажав би прийняти спадщину, то звернувся б до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак цього не зробив.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк.

При цьому суд не бере до уваги доводи сторони відповідача про те, що позивач не надав постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності через пропущення відповідного строку, тобто доказів фактичного звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Наявність такої постанови є обов`язковою умовою для захисту прав особи на спадкове майно у випадку звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове, як до останньої інстанції, через неможливість реалізувати своє право шляхом звернення до нотаріуса. Своєю чергою визначення додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини належить до виключної компетенції суду і таке право спадкоємець не може реалізувати шляхом звернення до нотаріуса, навіть теоретично.

Також суд не бере до уваги доводи сторони позивача про те, що нотаріус у порушення вимог нормативно-правових актів не вжив заходів для повідомлення усіх спадкоємців за заповітом про наявність заповіту як такого та про відкриття спадщини, оскільки позивач знав про відкриття спадщини (смерть матері) і навіть після обізнаності про наявність заповіту з серпня 2020 року з цим позовом до суду звернувся лише у листопаді 2021 року. Тобто, недотримання нотаріусом у повній мірі вимог законодавства щодо повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадщини не має і не може мати наслідком пропущення з боку позивача і шестимісячного строку з часу, коли він дізнався про наявність заповіту.

Відповідно до приписів статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Зміст статті 63 Закону України «Про нотаріат», на порушення якої з боку нотаріуса посилається позивач, дає підстави для висновку про те, що нотаріус повинен вжити заходів для повідомлення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, саме про факт відкриття спадщини, а не про наявність заповіту. При цьому суд установив, що про відкриття спадщини позивачу було відомо.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про те, що перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини були наявні карантинні обмеження, оскільки жодними доказами не доведено, яким саме чином такі обмеження перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до нотаріуса з відповідною заявою з 12.02.2019 до листопада 2021 року, та з 13.08.2020, зокрема.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі у зв`язку з недоведеністю наявності таких позивачем.

На підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,0 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки. Витрати підтверджено оригіналом квитанції (а. с. 44), копією договору про надання правничої допомоги, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунком судових витрат.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийнятття спадщини за заповітом відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000,0 грн судових витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 квітня 2022 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

третя особа: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. Я. Осмомисла, 3, м. Галич, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область., .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ