11.04.2022
Справа № 696/449/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі :

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретері ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури (, бул. Шевченка, 286 м. Черкаси) про роз`яснення заочного рішення суду від 16 березня 2020 року в цивільній справі за позовом заступника прокурора Черкаської області (, бул. Шевченка, 286 м. Черкаси) в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, вул. Народного Ополчення, б. 3 в м. Київ) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (, вул. Смілянська, б. 131 в м. Черкаси), ОСОБА_2 (прож. по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (прож. по АДРЕСА_2 ) про визнання незаконними та скасування наказів, скасування записів про державну реєстрацію прав власності,

встановив :

У травні 2019 року в суд звернувся з позовом заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, скасування записів про державну реєстрацію прав власності. Заочним рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 16 березня 2020 року позовні вимоги заступника прокурора Черкаської області задоволено повністю. Визнано незаконними та скасовано накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»: від 09.06.2016 № 23-4946/14-16-СГ; від 09.06.2016 № 23-4947/14-16-СГ; від 09.06.2016 № 23-4923/14-16-СГ. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 05.07.2016 № 23-6044/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення», скасовано запис від 02.08.2016 індексний номер 15747033 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :03:000:0775. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 06.07.2016 № 23-6124/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення», скасовано рішення від 02.08.2016 індексний номер 15755212 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :03:000:0774. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 05.07.2016 № 23-6056/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення», скасовано рішення від 02.08.2016 індексний номер 15742889 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :03:000:0770. Присуджено до стягнення на користь прокуратури Черкаської області з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області(), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) в рівних частинах понесені витрати по сплаті судового збору на суму 7684 грн. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Кам`янському районі Черкаської області 36775216 повернути прокуратурі Черкаської області з розрахункового рахунку УК у Кам`янському районі Черкаської області № 3164, МФО 899998, код отримувача 36775216 у розмірі переплаченої суми судового збору, яка складає 8 174 (вісім тисяч сто сімдесят чотири) гривні за платіжним дорученням № 2584 від 22 грудня 2018 року. Роз`яснено порядок оскарження рішення суду. Як заначено заступником керівника Черкаської обласної прокуратури, що підставою звернення до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, є труднощі у його виконанні. Що заочне рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 16 березня 2020 року (справа № 696/449/19) залишається не виконаним, через відсутність вказівки у рішенні суду про припинення права приватної власності, яка є необхідною на час виконання рішення суду, та зумовлена змінами в законодавчих актах, а саме в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які були запроваджені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-ІХ, який набрав чинності з 16.01.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення вказаної заяви за таких підстав. Згідно із частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-ІV (далі - Закон № 1952), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - Порядок № 1127) та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141). Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями ч.1 ст.24 Закону № 1952 наведено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, зокрема: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч.2 ст.24 Закону № 1952). Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (ч.5 ст.24 Закону № 1952). Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати як фізичній так і юридичній особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час звернення до суду з позовом) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить про те, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як визнання недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 в справі № 906/516/19 та від 20.08.2020 в справі №916/2464/19.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19 зазначив, що виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №910/7648/19 викладено висновок про те, що з 16 січня 2020 року законодавець уже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак зазначений спосіб захисту у практичному аспекті не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Аналогічна позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №352/1021/19 та від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, де Суд вказав, що починаючи з 16 січня 2020 року скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі №154/883/19 Верховний Суд також вказав, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Однак як було вже зазначено, що Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Ухвалюючи заочне рішення у даній справі від 16.03.2020, суд проаналізувавши докази прийшов до висновку, що волевиявлення держави в особі органів державної влади та органів місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України на надання спірних земельних ділянок у власність громадян-відповідачів по справі, не було. Що документи (правові акти органу державної влади), на підставі яких відповідачі набули речового права приватної власності, є підробленими, а тому в силу ст.393 ЦК України, були визнані судом незаконними, які підлягають скасуванню. В даному випадку, спірні земельні ділянки вибули з державної власності протиправно, поза волею Українського народу та територіальної громади Ревівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, а тому існують всі правові підстави для витребування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0775, :03:000:0770, :03:000:0770 з незаконного володіння (власності) відповідачів, або їхніх правонаступників на користь держави. Даним рішенням, як ініціатор звернення до суду з позовом, так і суд, надавши правову оцінку відповідним правовідносинам, мав на меті відновити становище, яке існувало до видання оспорюваних (підроблених) актів державної влади на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності.

Тобто з аналізу вказаних норм слідує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права. Та оскільки правові акти, на підставі яких відповідачі набули права власності на земельні ділянки судом були визнані незаконними та скасованими, а тому дане рішення підлягає виконанню, шляхом вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з внесенням відомостей про припинення речового права приватної власності на земельні ділянки відповідачів по справі, чи їх правонаступників, без скасування записів в Державному реєстрі прав, щодо права власності. Керуючись ст. ст.260, 271 ЦПК України, суд

постановив :

Заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури (, бул. Шевченка, 286 м. Черкаси) про роз`яснення заочного рішення суду від 16 березня 2020 року в цивільній справі ( справа № 696/449/19) за позовом заступника прокурора Черкаської області (, бул. Шевченка, 286 м. Черкаси) в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, вул. Народного Ополчення, б. 3 в м. Київ) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (, вул. Смілянська, б. 131 в м. Черкаси), ОСОБА_2 (прож. по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (прож. по АДРЕСА_2 ) про визнання незаконними та скасування наказів, скасування записів про державну реєстрацію прав власності-задовольнити .

Роз`яснити, що заочне рішення по цивільній справі № 696/449/19, ухвалене Кам`янським районним судом Черкаської області від 16.03.2020 року, підлягає виконанню в частині реєстраційних дій, шляхом вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з внесенням відомостей про припинення речового права приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровий номер :03:000:0775, площею 2 га., ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровий номер :03:000:0774, площею 2 га., ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровий номер :03:000:0770, площею 2 га., розташованих в адміністративних межах Ревівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: В.В.Шкреба