У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2022 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі: головуючого-судді Репушевської О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Криве Озеро скаргу ОСОБА_1 до Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій державного виконавця неправомірними,

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, яку мотивує тим, що державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївській області відкрила виконавче провадження №51735896 щодо примусового виконання рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області в цивільній справі №2/485/292/16 про стягнення із скаржника на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину. В процесі примусового виконання на рахунки боржника накладено арешт. Зокрема, арештовано рахунок скаржника в АТ "Райффайзен Банк Аваль", банківський рахунок НОМЕР_1 , на який зараховується заробітна плата. Просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо накладання арешту на рахунок для виплати заробітної плати у АТ "Райффайзен Банк Аваль", а також зобов`язати державного виконавця зняти арешт із вказаного рахунку.

Скаржник в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглянути справу без його участі, вимоги скарги підтримав, просила їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надав відзив на скаргу, заперечував проти задоволення вимог скаржника, посилаючись на відсутність підстав для скасування арешту коштів боржника.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.2 ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною 1 ст.18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.2 ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно із ч.3 ст.52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилається на те, що накладення арешту на його рахунок для зарахування заробітної плати, позбавило його можливості отримувати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом його існування, а також сплачувати борг, проти якого він не заперечує.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікована 23 червня 1992 року, заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закон України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає Законом право громадянина на своєчасне одержання заробітної плати.

Накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав особи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 зазначено, що виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року №5 Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту ст.387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що 12 липня 2016 року Снігурівським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист у цивільній справі №2/485/292/16 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 червня 2016 року і до повноліття дитини.

Державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №51735896 щодо примусового виконання рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області в цивільній справі №2/485/292/16 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину.

Державним виконавцем Кривоозерського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області Сигляник Т.В. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у банківських установах.

В свою чергу, дослідженою довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр даху" №1 від 17 лютого 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 працює у ТОВ "Центр даху" за основним місцем роботи з 09 лютого 2022 року на посаді підсобного працівника та отримує заробітну плату на картковий рахунок НОМЕР_1 у АТ "Райффайзен Банк Аваль"(а.с.7).

Із довідки АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 17 лютого 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 має у АТ "Райффайзен Банк Аваль", картковий рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із досліджених в судовому засіданні доказів та наведених скаржником аргументів встановлено, що скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.5, 12, 79-81, 442, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 до Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій державного виконавця неправомірними - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Кривоозерського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області Сигляник Т.В. у виконавчому провадженні №51735896, щодо накладання арешту на рахунок ОСОБА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Кривоозерського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області Сигляник Т.В. у виконавчому провадженні №51735896 зняти арешт із рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 у АТ "Райффайзен Банк Аваль", призначений для виплати заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею - 11 квітня 2022 року.

СУДДЯ: