ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3485/22 Справа № 185/152/20 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року про залишення без розгляду

позову керівника Павлоградської окружної (місцевої) прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Вербківська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, державний реєстратор відділу державної реєстрації апарату Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченко Дмитро Сергійович, про визнання незаконним розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивач керівник Павлоградської окружної (місцевої) прокуратури Дніпропетровської області звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Вербківська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, державний реєстратор відділу державної реєстрації апарату Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченко Дмитро Сергійович, про визнання незаконним розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без розгляду позовну заяву керівника Павлоградської окружної (місцевої) прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, суд першої інстанції послався на недотримання передбаченого ч. 4 ст. 23 ЗУ Про прокуратуру порядку повідомлення позивача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про звернення прокурора до суду в його інтересах та не надання йому прокурором розумного строку для самостійного звернення за захистом порушено права.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором було повідомлено ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області про намір звернення до суду листом № 101-4102 вих19 від 26 грудня 2019 року (том 1, а.с.53-55).

Позовна заява була направлена прокурором до суду 28 грудня 2019 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті (том 1 а.с.58), а зареєстрована судом 03 січня 2020 року.

Прокурор у своєму позові зазначив, що незаконне розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації прийнято 29 грудня 2018 року. Проте, ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області не вживаються заходи, направлені на скасування незаконного розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації та витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0960.

Ухвалою від 14 липня 2020 року було відкрито провадження у справі за позовом керівника Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Вербківська сільська рада про визнання незаконним розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки, визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою від 03 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 28 січня 2021 року.

У подальшому, протягом року, у справі неодноразово призначались судові засідання. Як убачається з протоколів судових засідань, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сулейманов Ю.К., був присутній на кожному судовому засіданні та не був позбавлений можливості заявляти клопотання.

Однак, лише 12 січня 2022 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сулейманов Ю.К. заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з недотриманням прокурором вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18. Представник відповідача зазначив, що згідно матеріалів справи прокурором було виготовлено та підписано повідомлення позивачу про намір здійснити представництво інтересів держави шляхом подання позовної заяви 26 грудня 2019 року, а позов пред`явлено до суду 03 січня 2020 року, таким чином позивачу не було надано розумного строку для звернення до суду з позовом, оскільки з дня виготовлення прокурором до дня звернення до суду минуло лише два робочі дні.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи особливий процесуальний статус прокурора у цивільному процесі, як особи, яка відповідно до ст. ст. 4, 56 ЦПК України наділена правом звернення до суду в інтересах іншої особи - держави, процесуальна правоздатність у нього настає з моменту виникнення відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи Інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтереси держави».

У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт З мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих Інтересів там, де це дійсно потрібно (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17),

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 806/2361/18 представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Аналіз положень ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку з ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

На думку Верховного Суду (постанова від 12.05.2021 у справі № 806/2361/18) нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

В свою чергу, здійснення захисту «неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту уповноваженим органом полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Павлоградською місцевою прокуратурою з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах направлялися запити до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, зокрема запит № 101-3193вих-19 від 16.12.2019.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області № 10-4-0.6-9934/2-19 від 23.12.2019 останнім не вживалися заходи цивільно-правового характеру у спірних правовідносинах (т.1 а.с.52).

У постанові від 10.08.2021 у справі № 923/833/20, Касаційним господарським судом наголошено, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Враховуючи, що інтереси держави залишаються незахищеними, судом вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 806/2361/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/82/19, від 19.01.2021 у справі № 904/71/19, від 02.02.2021 у справі № 904/75/19, у справі №172/232/20 від 19.01.2022.

Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 10.08.2021 у справі № 923/833/20, дійшов однозначного висновку про можливість представництва органами прокуратури в суді органів місцевого самоврядування. Суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

При цьому, як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт незвернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення Інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 942/1001/20, від 29.09.2021 у справі № 199/6242/16-ц, від 15.09.2021 у справі № 643/2058/16.

Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від. 02.11.2004 категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням об`єктами комунальної власності, становлять суспільний інтерес, а безоплатне та самовільне їх вилучення з комунальної власності такому суспільному інтересу не відповідає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом не встановлено обєктивно усіх обставин, не встановлено та не перевірено належними доказами, чи дійсно, в даному випадку, наявний як державний, так і суспільний інтерес, що допускає представництво прокурором інтересів держави та передчасно дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви.

Місцевий суд не надав оцінки тому, що на виконання вимог передбачених частиною четвертою статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» Павлоградської місцевою прокуратурою попередньо, до звернення до суду, листом від 26.12.2019 за вих.№101-4102вих-19 на адресу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області було направлено повідомлення про представництво інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області.

Позовну заяву було зареєстровано 27.12.2019 за № 101-4120вих-21, 28.12.2019 направлено до суду засобами поштового зв`язку та 03.01.2020 отримано судом.

В той час, провадження у справі було відкрито лише 14.07.2020, стадія підготовчого провадження тривала до 03 грудня 2020 року. Під час підготовчого провадження судом вирішувались клопотання заявлені сторонами, у тому числі було задоволено клопотання представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сулейманова Ю.К. про долучення до матеріалів справи письмових доказів, інших клопотань ним не заявлялось. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження та справу признаечно до розгляду на 28 січня 2021 року. Однак, клопотання про залишення без розгляду позову було заявлено представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Сулейманова Ю.К. лише 12 січня 2022 року. Крім того, заявлене клопотання було у усній формі та без належного обгрунтування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області було достатньо часу більше ніж півроку, для оскарження повідомлення про представництво інтересів держави в суді, а також самостійного вжиття засобів цивільно-правового характеру.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що представник ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області приймав участь у судових засіданнях.

Проте, в матералах справи відсутні докази заперечень ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо представництва прокуратурою інтересів у суді.

Також, представник ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області надавав неодноразово місцевому суду пояснення, у тому числі письмово 04.09.2020, в яких підтверджено обставини, викладені у позовній заяві (т.1 а.с.215-217). Крім того, зазначав, що вважає позов обґрунтованим, який підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, копії документів, долучені прокурором до позовної заяви, отримані прокуратурою на підставі відповідних запитів, в тому числі і у ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, попередньо до пред`явлення позову, як в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», так і в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000047 від 23.04.2019, процесуальне керівництво у якому здійснювалося прокурорами Павлоградської місцевої прокуратури, що також, підтверджує обізнаність уповноваженого органу про порушення інтересів держави.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором при зверненні до суду першої інстанції було виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», доведено факт нездійснення захисту інтересів держави та повідомлено ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області про порушення інтересів держави з наданням розумного строку для самостійного звернення до суду з позовом. Прокурором було надано належні та допустимі докази, невиконання ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області своїх функції на захист інтересів держави, що є підставою для представництва Павлоградської окружної прокуратурою Дніпропетровської області інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області.

Як зазначив Верховний Суд, що за встановлених обставин щодо попереднього інформування про виявлені порушення та відповіді щодо обізнаності про порушення із зазначенням причин тривалого не звернення до суду, вимога про надання відповідному органу «розумного строку» для самостійного реагування на порушення, розрахованого саме від останнього повідомлення прокурора, з огляду на встановлення факту тривалої обізнаності такого органу про порушення інтересів держави та не реагування на нього (незалежно від його причин) і, як наслідок, залишення позову прокурора без розгляду з цих підстав є проявом правового пуризму та надмірного формалізму, який порушує право на справедливий розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті майже рік, не дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, та не надавши їм повної та всебічної оцінки, не врахував долучені до позовної заяви та листи, надані прокурором, та передчасно дійшов до хибного висновку про те, що у Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області відсутні правові підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області шляхом звернення до суду з даним позовом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасуванню оскаржуваної ухвали з подальшим направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року про залишення без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко