Справа №: 343/2636/21
Провадження №: 2/0343/63/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільну сумісну власність та обов`язкову частку в спадщині, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, просить ухвалити рішення, яким:

визнати право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: А- житловий будинок, загальною площею 77.8 кв. м., житловою площею 57.5 кв. м.; Б- літня кухня, загальною площею 15.5 кв. м.; Б-1- сарай, загальною площею 13.5 кв. м.; Б-2- стайня, загальною площею 18.1 кв. м.; В- вбиральня, загальною площею 1.4 кв. м.; Г- сарай, загальною площею 10.0 кв. м.; №1- криниця, 5.0 м. п.; №2 - ворота, загальною площею 5.8 кв. м.; №3 - огорожа, загальною площею 38.5 кв. м.; №4- огорожа, загальною площею 33.0 кв. м., як спільну сумісну власність подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить: А- житловий будинок, загальною площею 77.8 кв. п., житловою площею 57.5 кв. м.; Б- літня кухня, загальною площею 15.5 кв. м.; Б-1- сарай, загальною площею 13.5 кв. м,; Б-2- стайня, загальною площею 18.1 кв. м.; В- вбиральня, загальною площею 1.4 кв. м.; Г- сарай, загальною площею 10.0 кв. м.; №1- криниця, 5.0 м. п.; №2 -ворота, загальною площею 5.8 кв. м.: №3- огорожа, загальною площею 38.5 кв. м.; №4- огорожа, загальною площею 33.0 кв. м., як обов`язкову частку, незалежно від наявності заповіту, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка - ОСОБА_3 (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим , що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік, ОСОБА_3 . До дня смерті він постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою Тяпчанським старостинським органом Долинської міської ради 03.01.2021 №151.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою (А- житловий будинок, загальною площею 77.8 кв. м., житловою площею 57.5 кв. м.; Б- літня кухня, загальною площею

кв. м.; Б-1- сарай, загальною площею 13.5 кв. м.; Б-2- стайня, загальною площею 18.1 кв м.; В- вбиральня, загальною площею 1.4 кв. м.; Г- сарай, загальною площею 10.0 кв. м.; №1- криниця, 5.0 м. п.; №2 -ворота, загальною площею 5.8 кв. м.; №3- огорожа, загальною площею 38.5 кв. м.; №4- огорожа, загальною площею 33.0 кв. м.).

Загальна інвентаризаційна вартість майна становить 184 150,00 гривень.

Рішенням Тяпчанської сільської ради народних депутатів від 18.12.1993 було передано у приватну власність її померлому чоловіку земельну ділянку, загальною площею 0.4153 га., на якій розташоване вищезгадане домоволодіння.

Звернувшись, у законний термін, до приватного нотаріуса Барабаш Р.С., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності після смерті її чоловіка, їй було відмовлено, оскільки відсутні документи права власності та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності.

Окрім неї до нотаріуса звернувся також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки у нього є заповіт від 05.08.2019 , який написав її чоловік.

Інші спадкоємці не зверталися до нотаріуса у законний строк для видачі свідоцтва про право власності після смерті ОСОБА_3 , та на спадщину не претендують.

Вона має право на Ѕ частки від спадщини, яка належала їй та її чоловікові при його житті.

Вважається, що кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

ЇЇ чоловік ОСОБА_3 мав право розпорядитися тільки 1/2 часткою спільної сумісної власності.

Відповідно до заповіту, який був написаний її померлим чоловіком, його частка становить також 1/2, яку він виявив бажання передати відповідачу. Тому обов`язкова частка, на яку вона має право претендувати, незалежно від наявності заповіту становить - 1/8.

Враховуючи це, розмір спадщини, яку вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її чоловіка становить в загальному - 5/8 частки від всієї спадщини яка відкрилася після його смерті.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому Законом порядку, причини своєї неявки не повідомила.

Представник позивачки - адвокат Білянський Н.С., (ордер серії АТ №1018117 а.с.28) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , як частку в спільній сумісній власності подружжя.В частині визнання за мамою, ОСОБА_1 , права власності на 1/8 частку житлового будинку як обов`язкову частку, заперечив, оскільки його померлий батько ОСОБА_3 мав право розпорядитись своєю часткою( 1/2 будинковолодіння) на свій розсуд, що він і зробив склавши заповіт на його користь. Крім нього у батьків за час шлюбу народились ще три дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які з заявами про прийняття спадщини після смерті батька, не звертались. Просив позов задоволити частково.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання,оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору. Позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 «Прикінцевих положень» СК вбачається, що СК набув чинності з 1 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно копії свідоцтва про одруження - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 11 вересня 1965 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.03.2020, підтверджує, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Довідка №126, видана Тяпчанським старостинським округом Долинської міської ради Івано-Франківської області 08.09.2021 (а.с.10) свідчить про те, що згідно погосподарської книги №2 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку НОМЕР_12, ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.10).

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.11-13) судом встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було побудовано в 1980 році, тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивачки ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 .

Майнові відносини, які виникли між подружжям після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР.

Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було укладено договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а за життя спадкодавець не встиг виділити свою частку у спільному майні та отримати на неї правовстановлюючий документ.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

У матеріалах справи відсутні дані щодо письмових домовленостей співвласників про визначення часток, а тому суд дійшов висновку про рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя на спірне будинковолодіння.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Ч.2 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Технічну інвентаризацію нерухомого майна в сільській місцевості розпочато згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056.

Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад.

Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1980 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 цієї Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття об`єкта до експлуатації.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 620/480/17 (провадження № 61-45455св18).

Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з по господарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

Відтак, судом установлено, що ОСОБА_3 за життя, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, набув право власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 34,71 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Згідно з повідомлення приватного нотаріуса Калуського нотаріального округу Барабаш Р.С. за №207/01-16 від 06 жовтня 2021 року, для видачі свідоцтво на право власності на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 необхідно надати документи власності на спадкове майно , так як документ власності відсутній на майно за померлим (а.с.23 ).

На підставі викладеного, враховуючи, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу, тобто був об`єктом їхньої спільної сумісної власності, кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги та визнати житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя у житловому будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги в частині визнання права власності на обов`язкову частку в спадщині підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного:

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст.1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Ст.1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст.1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 СК України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до довідки №126, виданої Тяпчанським старостинським округом Долинської міської ради Івано-Франківської області 08.09.2021 (а.с.10) згідно погосподарської книги №2 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку НОМЕР_12, ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами по справі, спірний житловий будинок набутий подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час шлюбу , тобто є спільною сумісною власністю подружжя.

Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 підтверджує, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить Ѕ частка будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 05.08.2019 секретарем Тяпчанської сільської ради І.Мельникович., зареєстрованого в реєстрі за №30, ОСОБА_3 , все своє майно, де б не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка по справі ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 .

На момент відкриття спадщини вона була пенсіонером, тобто, на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 позивачка мала статус «непрацездатної особи», що відноситься до переліку осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадкуванні.

При цьому при розрахунку обов`язкової частки у спадщині слід виходити з того, що розмір усієї спадщини береться за одиницю, а частка спадкоємця за законом визначається шляхом поділу усієї спадщини на кількість спадкоємців за законом, які закликаються до спадкування, тобто тих, на користь яких відкрилася спадщина. При вирахуванні розміру обов`язкової частки припускається, що заповіту взагалі немає, а відтак враховуються частки усіх без винятку спадкоємців, закликаних до спадкування за законом, тобто тих, які були в живих на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК).

Станом на час відкриття спадщини, в разі відсутності заповіту, спадкоємцями першої черги за Законом, мали б бути дружина спадкодавця ОСОБА_1 , (копія свідоцтва про одруження НОМЕР_2 а.с.8) та діти спадкодавця: ОСОБА_7 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 а.с.53, копія свідоцтва про одруження НОМЕР_4 а.с.53) , ОСОБА_8 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_5 а.с.55 , копія свідоцтва про одруження НОМЕР_6 а.с.56), ОСОБА_2 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_7 а.с.54), ОСОБА_9 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_8 а.с.51 , копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_9 а.с.52).

Тому розмір обов`язкової частки позивачки ОСОБА_1 у спадщині , що складається з Ѕ частки спірного будинковолодіння , становить 1/10 частини її частки, а саме 1/2 частини від тієї частки (1/5 частки), яку мала б успадкувати ОСОБА_1 за законом за відсутності заповіту, що відповідно становить 1/20 частку цілого житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , 29 вересня 2020 року звернувся до приватного нотаріуса Калуського нотаріального округу Барабаш Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі даних свідоцтв у зв`язку з відсутністю документів які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Зміст правовідносин в даному випадку полягає у тому, що позивачка має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 у порядку передбаченому ст.1241 ЦК України. Однак, відсутність документів, що засвідчують право власності померлого ОСОБА_3 , на нерухоме майно та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивачку можливості оформити належне їй право на обов`язкову частку у спадщині в нотаріальному порядку.

Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на обов`язкову частку у спадщині, а її право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.11-13) свідчить про те, що будинковолодіння складається: з житлового будинку загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., допоміжною площею 20,3 кв.м. (літ.А); літньої кухні (літ.Б); сараю (літ.Б1); стайні (літ.Б2); вбиральні (літ. В); сараю ( літ. Г ); криниці ( №1); воріт (№2); огорожі ( №3); огорожі ( №4).

Довідка №492 видана Івано-Франківським ОБТІ 16.11.2020 (а.с.19) свідчить про те, що реєстрація права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. Загальна інвентаризаційна вартість майна становить 184150 грн.

На підставі викладеного, ст. 58 Конституції України ст.ст 60,61,75 СК України , ст.ст. 22,28 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 № 2006-VII , ст.ст. 355,368, 370, 392, 1217, 1218, 1222, 1226, 1233, 1241, 1261 ЦК України, керуючись статтями 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільну сумісну власність та обов`язкову частку в спадщині - задоволити частково .

Визнати будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на

Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається: з житлового будинку загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., допоміжною площею 20,3 кв.м. (літ.А); літньої кухні (літ.Б); сараю (літ.Б1); стайні (літ.Б2); вбиральні (літ. В); сараю ( літ. Г ); криниці ( №1); воріт (№2); огорожі ( №3); огорожі ( №4), як на частку у спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на

1/10 частку у спадщині, що складається з 1/2 частки будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається: з житлового будинку загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., допоміжною площею 20,3 кв.м. (літ.А); літньої кухні (літ.Б); сараю (літ.Б1); стайні (літ.Б2); вбиральні (літ. В); сараю ( літ. Г ); криниці ( №1); воріт (№2); огорожі ( №3); огорожі ( №4), що належало ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як обов`язкову частку у спадщині.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_11 , житель АДРЕСА_2 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш