Ухвала

Іменем України

31 березня 2022 року

м. Київ

справа № 569/1662/18

провадження № 61-2109ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Рівненської області Ковальчук Наталія Миколаївна,

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року у складі судді Галінської В. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (на час розгляду скарги - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) Ковальчук Н. В., у якій просив скасувати постанову державного виконавця про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 12 січня 2018 року № 40262604 та визнати дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. щодо не направлення постанови боржнику та внесення змін до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 12 січня 2018 року № 40262604 неправомірними.

Скарга обґрунтована тим, що постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. від 16 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження № 40262604 з виконання виконавчого листа від 07 жовтня 2013 року № 569/11184/13-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Надалі постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. від 30 жовтня 2017 року звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. У цій постанові зазначено, що заборгованість по аліментам станом на 31 листопада 2017 року відсутня, а також вказано, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_1 отримує доходи в Товариства з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» (далі - ТзОВ «Морган Феніче»).

Боржник також зазначав, що 26 січня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 36 реєстраційний номер 390/19 ВП №40262604 йому стало відомо про те, що 12 січня 2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. прийнята постанова про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Підставою для прийняття такої постанови зазначено розрахунок заборгованості від 12 січня 2018 року № 2326, складений державним виконавцем Ковальчук Н. В., згідно із яким у ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року до 30 листопада 2017 року виникла заборгованість з виплати аліментів у розмірі 126 059, 92 грн.

Державний виконавець постановив здійснювати відрахування з моменту отримання цієї постанови в розмірі 50 % до погашення заборгованості по виконавчому документу, а після погашення заборгованості - згідно виконавчого документу, а саме в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку боржника ОСОБА_4 , зазначена постанова є незаконною, протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому він просив її скасувати, а дії державного виконавця щодо її прийняття, визнати неправомірними. Крім того, заявник вказував, що цю постанову йому не було направлено державним виконавцем, а про її існування боржнику стало відомо лише 26 січня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку із чим ОСОБА_1 просив також визнати дії державного виконавця щодо не направлення постанови про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника № 40262604 неправомірними.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою від 12 січня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовувалося тим, що скаржник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, у зв`язку із чим між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів. Спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом у позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що спір у цій справі підлягає вирішенню судом лише у порядку позовного провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Ковальчук Н. В. відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що рішення та дії державного виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця.

У лютому 2022 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди під час розгляду скарги не врахували, що звертаючись із заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження реквізитів для стягнення коштів із заробітної плати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомила, що заборгованості по аліментах станом на 26 жовтня 2017 року у ОСОБА_1 немає. Відтак відсутні були підстави для винесення постанови про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату. Зазначені дії фактично призведуть до подвійного стягнення аліментів з боржника.

Крім того, заявник вважає, що суди не звернули уваги, що виконуючий обов`язки начальника Якобчук П. О. не мав права надсилати запити у виконавчому провадженні, яке перебуває на виконанні у державного виконавця Ковальчук Н. П., оскільки Якобчук П. О. не є учасником зазначеного виконавчого провадження та йому не передавалось виконавче провадження в межах органу державної виконавчої служби.

Окремо зазначає, що державним виконавцем не направлялась оскаржувана постанова на адресу боржника, належних доказів виконання цього обов`язку державним виконавцем не надано.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 16 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 07 жовтня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області. Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримує доходи у ТзОВ «Морган Феніче», у зв`язку з чим державний виконавець своєю постановою від 30 жовтня 2017 року звернув стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. У цій постанові зазначено, що заборгованість по аліментах станом на 31 жовтня 2017року відсутня. Зазначена постанова боржником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Судом також встановлено, що 30 листопада 2017 року стягувачка ОСОБА_2 подала до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області заяву про перерахунок розміру аліментів, які стягуються із боржника ОСОБА_1 на її користь за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року у зв`язку з тим, що боржник не надав інформацію про своє місце роботи.

01 грудня 2017 року виконуючий обов`язки начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Яблончук П. О. направив запит до ТзОВ «Морган Феніче», в якому просив надати інформацію про прийняття на роботу ОСОБА_1 , а також просив надати довідку про його доходи за весь період роботи.

Згідно з наданої товариством інформацією ОСОБА_1 був працевлаштований на підприємстві в такі періоди: з 04 січня 2016 року по 30 жовтня 2017 року на підставі трудового договору; з 31 жовтня 2017 року до 31 листопада 2017 року на підставі цивільно-правового договору; з 01 грудня 2017 року до моменту надання відповіді на підставі трудового договору, що підтверджується відповідними копіями наказів та копіями довідок про доходи, наявними у матеріалах справи.

На підставі наданих ТзОВ «Морган Феніче» довідок про доходи ОСОБА_1 державним виконавцем здійснено розрахунок розміру аліментів, присуджених до сплати боржником за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року, відповідно до якого за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року боржнику слід було сплатити аліменти в розмірі 139 959,92 грн, а за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року слід було сплатити аліменти у розмірі 12 226,30 грн, із яких боржником сплачено лише 13 900,00 грн, у зв`язку з чим державним виконавцем визначена заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року у розмірі 126 059, 92 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частинами першою, третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до частин четвертої, тринадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості за аліментами, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України, якою передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання незаконною постанови про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року боржником сплачено лише 13 900,00 грн аліментів, хоча за цей період ОСОБА_1 слід було сплатити на утримання неповнолітньої дитини 139 959,92 грн аліментів з розрахунку 1/3 частки його доходів, які підтверджені відповідними довідками ТОВ «Морган Феніче», що спростовує доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів.

Судами правильно враховано, що доводи заявника, викладені ним у своїй скарзі щодо не сповіщення про внесення змін до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, спростовані матеріалами справи, які містять докази, що державним виконавцем вживалися передбачені законом заходи щодо доведення до відома сторін виконавчого провадження прийнятих рішень.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця здійсненні з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не призвели до порушень прав заявника, а тому скарга ОСОБА_1 не підлягала задоволенню.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що виконуючий обов`язки начальника Якобчук П. О. не мав права підписувати запит, зроблений в межах виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у державного виконавця Ковальчук Н. П., оскільки Якобчук П. О. не є учасником зазначеного виконавчого провадження та йому не передавалось виконавче провадження в межах органу державної виконавчої служби ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм законодавства, що регулює питання виконавчого провадження.

Так, зокрема статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» закріплено, що державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Доводи ОСОБА_1 у касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року та постанова Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ковальчук Наталії Миколаївни, стягувач - ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков А. С. Олійник С. О. Погрібний