Постанова

Іменем України

29 березня 2022року

м. Київ

справа № 279/931/21

провадження № 61-790св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 липня

2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 2015 року він перебуває на квартирному обліку на підставі абзацу 2 пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учасник бойових дій, який дістав поранення, контузію під час участі в бойових діях, проте протягом двох років з дня взяття на квартирний облік Коростенська міська рада не забезпечила його право на житло. Зокрема, міськрада безпідставно відмовила у забезпеченні його та його сім`ї житлом, посилаючись на відсутність такого та наявність черги на отримання житла серед осіб, які мають право на першочергове отримання житла.

Просив суд зобов`язати відповідача позачергово надати житло як учаснику бойових дій.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 14 липня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що задоволення позову призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають на квартирному обліку та мають аналогічну пільгу як і позивач та рівні з ним права на першочергове отримання житла. Суди вказали, що позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла, проте враховуючи, що попереду нього у черзі знаходяться особи, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб. При цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності вільного житла, яке могло бути розподілено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що обов`язок надання йому житла протягом двох років з дня взяття на квартирний облік прямо передбачений абзацом 2 пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який відповідач не виконав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 17 березня 2015 року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради

від 06 квітня 2016 року №160 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Коростенської міської ради перебуває дружина позивача -

ОСОБА_2 в загальній черзі за № 1091 та в черзі громадян, які користуються правом першочергового отримання житла за № 327.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 07 червня 2017 року №240 "Про виділення житлового приміщення, включення до складу сім`ї особи, яка перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при виконавчому комітеті Коростенської міської ради" до складу сім`ї дружини позивача ОСОБА_2 включено сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склад сім`ї становить 5 осіб, у тому числі і позивач, який є учасником бойових дій та користується правом першочергового отримання житла згідно з підпунктом 4 пункту

44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 9 ЖК Української РСРпередбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно з частиною першою статті 46 ЖК Української РСР передбачено надання жилого приміщення поза чергою: інвалідам Великої Вітчизняної Війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної Війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків; громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей; особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі; працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Частиною другою статті 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасники бойових дій мають право на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984 року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанційправильно виходили із того, що позивач має право на першочергове отримання житла, проте забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.

Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб (326 осіб), які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі

№ 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року

у справі № 335/3599/18 (провадження № 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20), від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св18), від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17 (провадження

№ 61-37786св18), від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19 (провадження № 61-9805св20).

Вищенаведеним також спростовуються доводи касаційної скарги про те, що відповідачем було порушено норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якими визначено переважне право на отримання житла учасниками бойових дій.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара