Справа №524/9246/21
Провадження №2/524/822/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Погрібняк О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Автозаводського районного суду м. Кременчука у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів,

встановив :

01.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів, у якій просив визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на його кредитну заборгованість, визнати неправомірними дії акціонерного АТ КБ «Приватбанк» в частині автоматичного списання з картки № НОМЕР_1 , належної позивачу, грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором SAMDNWFC3 від 09.09.2015, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані з його карткового рахунку кошти за період з 01.07.2020 по 30.09.2021 у розмірі 31156,55 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він є споживачем фінансових послуг, що надаються відповідачем АТ КБ «Приватбанк», та на даний час він користується платіжною зарплатною карткою № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк». Відповідач протягом періоду з 01.07.2020 по 30.09.2021 здійснює автоматичне списання грошових коштів з картки позивача. Загальна сума автоматичних списань з 01.07.2020 р. по 30.09.2021 р. склала 31156,55 грн. Відповідачем протягом періоду з 2011 року по 31.07.2019 рік нараховувалися санкції на заборгованість за відновлюваною кредитною лінією, що була доступна за платіжною карткою № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , договір SAMDNWFC3 від 09.09.2015). Загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем станом на 30.09.2021 складає 34209, 68 грн. При цьому в період з 2015 року по даний час АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з вимогою у досудовому порядку сплатити заборгованість або стягнути її у судовому порядку не звертався. Тобто лише 26.07.2020 року АТ «КБ «Приватбанк» почав здійснювати автоматичне списання грошових коштів з платіжної картки, належної Позивачу. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, такими, що вчинені з порушенням його прав як споживача фінансових послуг.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.10.2021 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.03.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилалася на те, що ОСОБА_1 тривалий час є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та отримує банківські послуги у Приватбанку, в тому числі отримав та користувався кредитною картою НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) зі встановленим кредитним лімітом та карткою для виплат НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). 10.03.2020 ОСОБА_1 підписав анкету заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що підписанням цього документа на підставі статті 634 Цивільного кодексу України він приєднується до Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документу, згоден з тим що ця анкета заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. Також ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб які розміщено на офіційному сайті банку, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник, та зобов`язався ознайомлюватись із Умовами і правилами надання банківських послуг самостійно на офіційному сайті банку. ОСОБА_1 з 2015 року активно користувався кредитними картками, які йому видавалися, а саме за рахунок кредитного ліміту проводив розрахунки за придбання продуктів харчування та інших товарів в магазинах та ресторанах, систематично ініціював грошові перекази між рахунками через Приват24, здійснював зняття готівки в банкоматах, проводив поповнення рахунку мобільного телефону, здійснював оплату зі страхування, а також користувався сервісом «Оплата частинами», тощо. Протягом користування ОСОБА_1 кредитними коштами, він здійснював як часткове, так і повне погашення боргу з урахуванням тарифів банку, й тому числі по відсоткам за користування кредитом, що свідчить про визнання відповідачем усіх істотних умов договору з урахуванням специфіки використання даного кредитного продукту, однак починаючи з 04.06.2019 року, ОСОБА_1 здійснюючи розрахункові операції, використовував кредитні кошти, але не проводив погашення боргу в повному обсязі, про що свідчить відомості в графі виписки «залишок після операції». Враховуючи те, що ОСОБА_1 допустив порушення ст.526, 527, 530, 554 ЦК України та умов договору про надання банківських послуг, зобов`язання з погашення заборгованості належним чином не виконував, тому керуючись ч.2 статті 1071 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та на підставі п.п 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, Банк був змушений провести договірне списання і здійснити погашення кредитної заборгованості на рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку клієнта НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ), що було передбачено сторонами у договорі про надання банківських послуг. В свою чергу ОСОБА_1 , не надав доказів про своєчасне та повне погашення заборгованості по кредитній картці.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися.

На підставі ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 10.03.2020 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій вказано, він приєднується до Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документу, згоден з тим що ця анкета заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві також вказано, що позивач ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб які розміщено на офіційному сайті банку, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник, та зобов`язався ознайомлюватись із Умовами і правилами надання банківських послуг самостійно на офіційному сайті банку.

Відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта відкритих в валюті кредитного ліміту в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором при настанні строків платежів, а також списання коштів з рахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта у розмірах визначених цими договорами (договірне списання).

Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта.

Позивач в АТ КБ «Приватбанк» має рахунки НОМЕР_3 та НОМЕР_6 у гривні, за якими йому видано платіжні картки. За рахунком НОМЕР_3 позивачу видано платіжні картки № НОМЕР_2 зі строком дії до жовтня 2021 року, № НОМЕР_7 із строком дії до травня 2023 року.

Відповідач протягом періоду з 01.07.2020 по 29.09.2021 здійснює автоматичне списання грошових коштів з рахунку позивача № НОМЕР_6 .

З виписки по рахунку позивача НОМЕР_6 вбачається, що за період з 01.07.2020 по 29.09.2021 загальна сума автоматичних списань, здійснених банком склала 31214,43 грн., з яких із призначенням «Погашення обов`язкового платежу по карті НОМЕР_7 » в сумі 11523,07 грн., із призначенням «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_2 » та «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_7 » в сумі 19691,36 грн.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що ОСОБА_1 отримує банківські послуги у ПриватБанку, в тому числі отримав та користувався кредитною картою НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) зі встановленим кредитним лімітом та карткою для виплат НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). ОСОБА_1 допустив порушення ст.526, 527, 530, 554 ЦК України та умов договору про надання банківських послуг, зобов`язання з погашення заборгованості належним чином не виконував, тому керуючись ч.2 статті 1071 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та на підставі п.п 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, Банк проводив договірне списання і здійснював погашення кредитної заборгованості на рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку клієнта НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ).

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:

- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;

- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;

- назву отримувача;

- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;

- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що АТ КБ "Приватбанк" неправомірно (без його розпорядження та згоди) списало з належного йому банківського рахунку грошові кошти.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 10.03.2020 відсутні умови про те, що він доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємну частину, укладеного між сторонами договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказаний документ на момент укладення між сторонами правочину містив умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі №6-16цс15.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк", тобто банк міг додати до свого відзиву на позов витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві ОСОБА_1 умов щодо права Банку, в тому числі на договірне списання, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не визнається позивачем та не містить його підпису, а тому його не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 10.03.2020 шляхом підписання відповідної анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені заявою позичальника та анкетою-заявою.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII).

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "Приватбанк" повідомило споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

При вирішенні цього спору суд також бере до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 у справі №285/3013/16.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в загальному розмірі 31214,43 грн та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ "Приватбанк" обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно списаних з його рахунку коштів за період з 01.07.2020 по 30.09.2021 у розмірі 31156,55 грн., суд розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в цій частині та з відповідача необхідно стягнути безпідставно списані з рахунку ОСОБА_1 кошти у розмірі 31156,55 грн.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість позивача.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц, викладено такий правовий висновок: «Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.»

У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що вимога про визнання неправомірними дій АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість позивача не є ефективним способом захисту його прав, оскільки не передбачає відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечує відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги, а отже не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, так як спір у справі стосується захисту прав споживача банківських послуг, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1816 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо автоматичного списання з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_6 ) грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором SAMDNWFC3 від 09.09.2015.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з його карткового рахунку кошти за період з 01.07.2020 по 30.09.2021 в розмірі 31156 грн. 55 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.. Грушевського, 1Д, .

Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий суддя Погрібняк О.М.