АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/1677/21

провадження 822/206/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Піхало Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 25 грудня 2008 року по 16 квітня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя та кошти отримані, як позика, згідно розписок, укладених між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , придбали нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка розташована на 3-му поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку та складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 53,4м (у тому числі 20,1м , 14,6м , 18,7м ), кухні площею 11,6м", ванної кімнати -3,4м", вбиральні -1,6м", коридору -14,3м".

Вартість квартири АДРЕСА_1 , згідно звіту про оцінку майна від 17 лютого 2021 року складає 1 680 000 гривень.

Також вказував, що крім квартири, за спільні кошти подружжя, ними було придбано гаражний бокс (автостоянка) № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 , який складається з одного нежитлового приміщення, загальною площею 14,0 кв. м та його вартість, згідно звіту про оцінку майна від 17 лютого 2021 року складає 167 000 гривень.

Крім того зазначав, що на день придбання спірного майна, сторони мали деякі заощадження, однак їх в повній мірі не вистачало для придбання нерухомості та проведення ремонту в квартирі, яка перебувала у стані, в якому забудовник здає об`єкт, у зв`язку із чим були вимушені позичити кошти.

Зокрема, кошти у борг вони взяли у його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі розписок від 10 лютого 2013 року і 28 жовтня 2016 року, відповідно до яких ним було отримано у борг гроші в сумі 23 293 доларів США. Вказана сума коштів була витрачена на придбання квартири та гаража, а також проведення ремонту в квартирі та її облаштування, тобто в інтересах сім`ї.

Просив суд поділити спільне майно подружжя та виділити у власність: ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальної площею 86,2м2, житловою площею 53,4м2, вартістю 840 000 гривень та 1/2 частину гаражного боксу (автостоянки) №5/ІХ в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 14,0м2, вартістю 83 500 гривень; ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,2м2, житловою площею 53,4м2, вартістю 840 000 гривень та 1/2 частину гаражного боксу( автостоянки) №5/ІХ в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 14,0м2, вартістю 83 500 гривень.

Визнати кошти в сумі 35 293 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 976 910 гривень 24 коп., отримані за договорами позики укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Здійснити поділ у рівних частках по 1/2 частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не повернутих спільних боргових зобов`язань на придбання квартири АДРЕСА_1 і гаража АДРЕСА_3 в сумі 32 293 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 893 870,24 гривень, отриманих за договорами позики укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 грудня 2021 року позов про поділ майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,2 м2, житловою площею 53,4 м2, вартістю 840 000 (вісімсот сорок тисяч ) гривень, та Ѕ частину гаражного боксу (автостоянки) №5/ІХ в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 14,0 м2, вартістю 83 500 (вісімдесят три тисячі п`ятсот) гривень.;

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,2 м2, житловою площею 53,4 м2, вартістю 840 000 (вісімсот сорок тисяч ) гривень, та Ѕ частину гаражного боксу (автостоянки) №5/ІХ в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 14,0 м2, вартістю 83 500 (вісімдесят три тисячі п`ятсот) гривень;

Визнано кошти в сумі 35 293,00 (тридцять п`ять тисяч двісті дев`яносто три) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 976 910,24 гривень, отримані за договорами позики укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спільним сумісним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира та гаражний бокс (автостоянка), відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках, що також не заперечується й сторонами по справі, а тому розділяє спільну квартиру та гаражний бокс (автостоянку) на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - по 1/2 частці за кожним. Також грошові кошти в сумі 35 293 доларів США, отримані згідно розписок від 10 лютого 2013 року та від 28 жовтня 2016 року отримані та використані саме в інтересах сім`ї й, відповідно є спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо поділу боргу за розписками в розмірі 32 293 долара США у рівних частках між ним та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки даний борг не може бути предметом розподілу у заявлений спосіб, оскільки право власності на позичені грошові кошти (речове право) трансформувалось у право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві пред`являти вимоги, вчиняти дії направлені на зобов`язання винної сторони до повернення боргу. Обраний позивачем спосіб захисту, присудження кожній із сторін по 1/2 частині боргу від суми загального боргу є не ефективним та таким, що не відповідає вимогам закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання коштів в сумі 35 293,00 доларів США, отриманих за договорами позики, укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спільним сумісним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що грошові кошти отримані за договорами позики, які укладені 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які нібито використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то такі кошти надавалися батьками позивача, однак не у позику, а як допомогу сину та його родині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що з 25 грудня 2008 року по 16 квітня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2213.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 березня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано (а/ с 8-10).

Під час шлюбу сторони набули у власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка розташована на 3-му поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку та складається з трьох житлових кімнат житловою площею 53,4 кв. м (у тому числі 20,1 кв. м , 14,6 кв. м , 18,7кв..м), кухні площею 11,6 кв. м, ванної кімнати 3,4кв. м, вбиральні 1,6 кв. м, коридору 4,3 кв..м.; гаражний бокс ( автостоянка) № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 , який складається з одного нежитлового приміщення, загальною площею 14,0 м. кВ.

Вартість квартири АДРЕСА_1 , згідно звіту про оцінку майна від 17 лютого 2021 року складає 1 680 000 гривень, вартість гаражного боксу складає 167 000 гривень. Квартира та гаражний бокс № НОМЕР_1 в цьому житловому будинку були придбані, на підставі договорів будівельного підряду від 12 липні 2012 року та 23 серпня 2012 року, укладених між ОСОБА_1 , та ТзОВ "Чернівціжитлобуд".

На підставі акту прийому-передачі від 20 лютого 2013 року та 05 липня 2013 року передано у власність позивача трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 86,2 кв. м та гаражний бокс ( автостоянка) № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 14,0м2.

На підставі п. 1.2 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №162/5 від 26 березня 2013 року, у зв`язку з прийняттям в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2 присвоєно поштові адреси квартирам (а.с.22-27).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Так, частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Задовольняючи позовну вимогу в частині визнання коштів в сумі 35 293 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 976 910 гривень 24 коп., отримані за договорами позики укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суд першої інстанції не врахував, що позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Саме по собі визнання коштів спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є неефективним способом захисту оскільки не приведе до відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання коштів в сумі 35 293 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 976 910 гривень 24 коп., отримані за договорами позики укладеними 10 лютого 2013 року та 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

При цьому суд не робить висновки щодо обґрунтованості та доведеності вказаних позовних вимог оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 грудня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання коштів в сумі 35 293 доларів США спільним сумісним борговим зобов`язанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 20 квітня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

І.Н. Лисак