Справа № 344/4444/21
Провадження № 22-ц/4808/572/22
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючою суддею Гриньків Д.В. 17 січня 2022 року ,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року представник Івано-Франківської міської ради звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею 239,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана будівля розміщена на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2678 га, кадастровий номер 1:016004:0876 з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. Позивач зазначив, що відповідач не оформив своє право користування земельною ділянкою на умовах оренди. 22.10.2020 було проведено обстеження вказаної земельної ділянки на предмет дотримання вимог земельного законодавства, про що було повідомлено відповідача. Івано-Франківською міською радою визначено розмір безпідставно збережених коштів відповідачем та розраховано, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, та яку міська рада могла отримати у разі укладення між нею та відповідачем договору оренди земельної ділянки площею 0,2678 га, кадастровий номер 1:016004:0876. Виходячи із нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати дана сума склала 21 649,19 грн. Позивач зазначив, що 05.01.2021 на адресу ОСОБА_1 міською радою направлено претензію з вимогою погасити заборгованість, що виникла у відповідача перед міським бюджетом за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 у розмірі 21 649,19 грн в добровільному порядку, однак останній вказану пропозицію проігнорував. Відтак виникла необхідність стягнути вказану суму заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 19 938 грн 56 коп., а також 2090 грн 63 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що розрахунок суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати здійснений на підставі витягу від 13.10.2020 №1214 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Апелянт вважає, що місцевим судом не враховано, що вказаний доказ виготовлено відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої Постановою КМУ за №213 від 23.03.1995 з урахуванням відповідних змін, які втратили свою дію на підставі прийнятої 16.11.2016 Постанови КМУ№ 831 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, з моменту набрання нею чинності 01.03.2017. Представник ОСОБА_1 зауважує, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, однак з 01.03.2017 згідно Постанови КМУ від 16.11.2016 №831 встановлено інший (менший) розмір такої оцінки, що впливає на розмір орендної плати.

Зважаючи на конституційний принцип незворотності дії закону в часі та відповідні рішення Конституційного Суду України, представник відповідача вважає, що наданий позивачем витяг від 13.10.2020 №1214 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не є належним та допустимим доказом у даній справі, а здійснений позивачем розрахунок орендної плати є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на нормативно-правових актах, які втратили свою дію 01.03.2017. Апелянт вказує, що з врахуванням зазначеної методики, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, розмір орендної плати за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 становитиме 928,29 грн згідно розрахунку наявного в матеріалах справи. Крім того зауважує, що з пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки позивач звернувся до відповідача лише 05.11.2020, а безпідставно збережені кошти просить стягнути з 01.01.2018 по 31.12.2020, що, на думку апелянта, є неправомірним, оскільки орендна плата сплачується виключно на договірній основі.

Враховуючи вказане, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. Стягнути з позивача судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Івано-Франківської міської ради доводи апелянта заперечив, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Додатково зазначив, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не розраховується, а формується автоматично за актуальними даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з використанням ГІС-технологій та електронних цифрових карт Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель на дату звернення зацікавленої особи. Також вважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача на лист відділу в м. Тисмениця управління в Івано-Франківській області ГУ Держгеокадастру від 15.09.2021, в якому зазначено, що підставою для формування витягу стала технічна документація з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Братківці, яка розроблена ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2013 році, затверджена рішенням ХХІ сесії 6 демократичного скликання Братковецької сільської ради № 81 від 29.12.2013, вступила в дію 01.01.2015 і не втратила чинність станом на день надання відповіді. Позивач з посиланням на ст.18 ЗУ «Про оцінку земель» вказав, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться не рідше один раз на 5-7 років, а тому вважає, що при здійсненні розрахунку заборгованості суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок відповідачем підставно вказано нормативно грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 123 661,26 грн. Вказана нормативно грошова оцінка відповідачем не оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач користується земельною ділянкою, на якій розташований належний йому об`єкт нерухомого майна без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею та зобов`язаний вказані кошти повернути власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України. Зважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до суду 24.03.2021, а про стягнення коштів заявив за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, місцевий суд враховуючи строк позовної давності дійшов до висновку про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів за період з 24.03.2018 по 31.12.2020 в розмірі 19938,56 грн.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності житлова будівля загальною площею 239,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджуєьбся інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16).

Вказана вище будівля розміщена на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2678 га, кадастровий номер 1:016004:0876 з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.2020 до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку :01:004:0836 та :01:004:0835 внесено 29.10.2014 за заявами ОСОБА_1 . В подальшому 15.11.2017 за заявою Братковецької сільської ради земельна ділянка :01:004:0836 була поділена на земельні ділянки, в тому числі і з кадастровим номером 1:016004:0876 (а.с.25).

05.10.2020 позивач повідомив відповідача про проведення обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у період з 15.10.2020 по 23.10.2020. Дане повідомлення було отримане ОСОБА_1 19.10.2020 (а.с.7).

Місцевим судом досліджено в якості письмового доказу акт обстеження земельної ділянки за кадастровим номером 1:016004:0876№344 від 22.10.20201:016004:0876 та встановлено, що на земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, а ділянка знаходиться в центральній частині села, неогороджена та поросла бур`яном і чагарником.

Відповідач звертався 19.04.2018 з заявою до Братковецької сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки кадастровий номер 1:016004:0876 із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. Рішенням ХХV сесії Братковецької сільської ради від 06.05.2018 за №183 йому було відмовлено в наданні такого дозволу.

Листом від 23.10.2020 за №92/9/09-19-04-14-31 ГУДПС в Івано-Франківській області проінформувало, що ОСОБА_1 у період з 2017 по 2020 не декларував сплату за користування земельною ділянкою кадастровий номер 1:016004:0876 (а.с.8-9).

Згідно з повідомленням від 05.11.2020 за №440/34.3-02/35в Івано-Франківська міська рада повідомила відповідача про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою на умовах оренди (а.с11).

ОСОБА_1 09.12.2020 надано відповідь на вказане вище повідомлення з якої вбачається, що відповідач з посиланням на ст. 287.6 та 287.7 Податкового кодексу України вважає, що підстав для плати за землю у нього немає (а.с. 22).

Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.10.2020 № 1214 вона складає 123 661,26 грн (а.с. 18).

Відповідно до Розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Івано-Франківської міської територіальної громади щодо користувача ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 сума заборгованості склала 21 649,19 грн (а.с. 14).

05.01.2021 позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою погасити заборгованість, що виникла у відповідача перед міським бюджетом за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 у розмірі 21 649,19 грн у добровільному порядку (а.с.12-13).

Положеннями статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Судом встановлено, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, а отже, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Таким чином, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки відсутні, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32 цс 19).

Безпідставне набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме набуття відповідачем у власність будівель, які безпосередньо пов`язані із земельною ділянкою.

Таким чином, оскільки речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, тому він використовував земельну ділянку у спірний період без достатніх правових підстав.

Визначаючи розмір безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір суми коштів, заявлений до стягнення у цій справі, дорівнює розміру недоотриманої місцевим бюджетом орендної плати, яку зобов`язаний був сплачувати відповідач за користування земельною ділянкою.

Сума безпідставно збережених відповідачем коштів підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.10.2020 №1214 та складає 21 649,19 грн.

Заперечуючи проти зазначеної до стягнення з відповідача суми, представник ОСОБА_1 вказував на те, що при формуванні згаданого Витягу не враховано Постанову КМУ№ 831 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», яка набрання чинності 01.03.2017. Апелянт також зазначив, що згідно вказаної методики орендна плата відповідача за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 становить 928,29 грн, на підтвердження чого ним подано в суд першої інстанції відповідний розрахунок (а.с. 126).

Апеляційний суд зауважує, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (пункт 1 розділу III Порядку № 489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема, вказано: «Витяг сформовано» із зазначенням дати його формування.

Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України від 06 вересня 2012 року № 5203-VI «Про адміністративні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2011 року № 835 «Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг», що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року (справа №905/1680/20).

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги, що відповідачем не надано інші докази на підтвердження нормативної грошової оцінки землі, клопотання про призначення відповідної експертизи ОСОБА_1 також не заявляв, відтак відсутні підстави вважати наявний в матеріалах справи витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки недостовірним доказом. Крім того, апелянтом вказана нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки в судовому порядку не оскаржувалася.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.