Справа № 522/1978/22
Провадження № 2-о/522/123/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

29 березня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кліпи Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту наявності трудового стажу, заінтересована особа Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Заявник просить встановити факт наявності трудового стажу ОСОБА_1 протягом з 13.11.1972 року по 13.12.1972 року у Керченській рибообробній філії «Керчрибпром»; та з 29.05.1975 року по 01.10.1979 року в ЮГРИБПРОМРАЗВЕДКА м. Керчі.

Мотивує вимоги тим, що він отримує пенсію за віком з 30.01.2015р. згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначену на підставі наданих документів, при страховому стажі 23 роки 10 місяців (стаж враховано по 31.12.2014 ), середньомісячному заробітку 5324,82 грн., визначеному за періоди з 01.01.1988 по 31.12.1992 згідно довідки про заробітну плату, та за даними персоніфікованого обліку з 01.02.2004 по 31.12.2014 та її розмір становить 1769, 00 грн. де: 1269,06 грн. - розмір пенсії за віком; 499,94 грн. - доплата до мінімальної пенсійної виплати (1769 грн.)

На його електронне звернення 18.02.2021 року від Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області надійшов лист в якому зазначено, що для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Однак, йому необхідно підтвердити стаж роботи в Автономній Республіці Крим, яка на даний момент є тимчасово окупованою територією, а свідків спільної роботи, внаслідок тривалого часу та перебування підприємства на території Криму, немає, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду із даною заявою.

За результатом автоматизованого розподілу справи справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року провадження по справі відкрито.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

29.03.2022 року від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони заявника.

29.03.2022 року представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 3 постанови правління Пенсіонного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 визначеного підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник)подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох),які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

На сьогоднішній день Керченська рибообробна філія «Керчрибпром» та ЮГРИБПРОМРАЗВЕДКА м. Керчі знаходяться на тимчасово окупованій території України, але у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

Так, з дублікату трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 19.02.2008 року, вбачається, що перший запис в ній було зроблено 05.10.1987 року.

Однак, з трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 13.11.1972 року, яку було завірено 31.03.1988 року, вбачається, що з 13.11.1972 року ОСОБА_1 було зараховано тимчасово рибообробником у Керченській рибообробній філії «Керчрибпром», а 13.12.1972 року його було звільнено з підприємства по закінченню строку виробничої практики; з 29.05.1975 року ОСОБА_1 було зараховано майстром обробки до ЮГРИБПРОМРАЗВЕДКА м. Керчі, а 01.10.1979 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства за власним бажанням.

Також з вказаної трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1971 року по 01.04.1975 року навчався в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому технікумі.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

При цьому, коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією. Такої правової позиції дотримується Європейський суд з прав людини, про що було зазначено в рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії".

В даному випадку, заявник опинився в ситуації, яка позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав, оскільки підприємства, в яких він працював з 13.11.1972 року по 13.12.1972 року та з 29.05.1975 року по 01.10.1979 року, та набув страхового стажу, з 2014 року перебувають на території окупованої АР Крим.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, зазначених в постанові №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, в тому числі якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, в тому числі - трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту наявності трудового стажу заявника, залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав.

Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а встановити його в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку.

У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту наявності трудового стажу.

Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт наявності трудового стажу ОСОБА_1 протягом з 13.11.1972 року по 13.12.1972 року у Керченській рибообробній філії «Керчрибпром»; та з 29.05.1975 року по 01.10.1979 року в ЮГРИБПРОМРАЗВЕДКА м. Керчі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт наявності трудового стажу ОСОБА_1 протягом з 13.11.1972 року по 13.12.1972 року у Керченській рибообробній філії «Керчрибпром»; та з 29.05.1975 року по 01.10.1979 року в ЮГРИБПРОМРАЗВЕДКА м. Керчі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 11 квітня 2022 року.

Суддя А.В. Науменко

29.03.22