Єдиний унікальний номер 341/318/22
Номер провадження 2/341/223/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 06 червня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі мають двоє дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалось. Відповідач систематично вчиняв сварки в сім`ї, вдавався до психологічного тиску та фізичної розправи щодо позивачки. У 2017 році позивачка зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, проте подала заяву про залишення позову без розгляду, оскільки відповідач пообіцяв змінити свою поведінку на краще. Однак не змінив. Шлюбні відносини фактично припинені, разом не проживають. Шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та є недоцільним, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою суду від 18 березня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачці право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 05 квітня 2022 року.

У судове засідання 05 квітня 2022 року з`явились представник позивачки ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, визначених у позові та просили суд їх задоволити.

Відповідач проти розірвання шлюбу заперечив. Суду пояснив, що з позивачкою разом не проживають. Діти залишилися проживати з позивачкою і зараз перебувають у Іспанії. Просить суд надати строк на примирення, оскільки бажає зберегти сім`ю.

Представник позивачки заперечував щодо надання строку на примирення. Зазначив, що примирення між сторонами неможливе, так як позивачка проживає в Іспанії і не має бажання повертатись в Україну. Відповідач жодних заходів для примирення подружжя не вжив, його дії направлені лише на зволікання розгляду справи, надання строку на примирення не відповідає інтересам позивачки. Позивачка категорично заперечує щодо надання строку на примирення.

Заслухавши доводи сторін щодо клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі N 761/33261/16-ц зазначено, що тлумачення ст. 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Слід зазначити, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК України право вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Зважаючи на те, що позивачка категорично заперечує можливість її спільного життя з відповідачем та примирення вважає неможливим, а також те, що ця цивільна справа знаходиться у провадженні суду з 11 березня 2022 року, і з цього моменту у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення з позивачкою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання часу для примирення сторін.

При цьому суд звертає увагу, що поняття "моральні засади суспільства" діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання, чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивачки на примирення, суд вважає, що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 Сімейного кодексу України. Також суд враховує, що це звернення до суду вдруге, тобто ще з 2017 року відповідач міг налагодити стосунки.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18, відповідно до якої надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про надання часу для примирення сторін у справі необхідно відмовити.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Сторони зареєстрували шлюб 06 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 06 червня 2012 року (а. с. 6).

Від цього шлюбу є двоє неповнолітніх дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7), та дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8).

Відповідно до змісту позову спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини фактично припинені. Разом не проживають. Діти проживають з позивачкою. Відповідач систематично вчиняв сварки в сім`ї, вдавався до психологічного тиску та фізичної розправи щодо позивачки. У 2017 році позивачка зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, проте подала заяву про залишення позову без розгляду, оскільки відповідач пообіцяв змінити свою поведінку на краще. Однак не змінив. Шлюбні відносини фактично припинені, разом не проживають. Шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та є недоцільним, позивачка позовні вимоги підтримує та наполягає на розірванні шлюбу.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідач суду не надав.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 05 січня 2011 року, договором про надання правової допомоги від 17 лютого 2022 року між позивачкою ОСОБА_3 та адвокатом Равриком І. Д. та квитанцією від 17 лютого 2022 року серії АБ № 933788 про оплату 1500,0 грн за надання професійної правничої допомоги та складання позовної заяви (а. с. 9).

Суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,0 грн.

Також, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 24, 105, 112, 113, 114 СК України, статтями 12, 13, 81, 89, 263, 265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Шлюб ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , який зареєстрований 06 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 166, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500,0 грн судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 992,40 грн судового збору.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2022 року.

Сторони:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ