ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/761/21

Провадження № 22-ц/4820/167/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року (суддя Стефанишин С. Л., повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «Проскурів», RegistarSEC, LLC /RegistarSafe, LLC про визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

13 січня 2021 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі інтернет «Facebook» в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка налічує 4,2 тисячі учасників, ОСОБА_1 розповсюдив допис про те, що вона є аферисткою. Першою жертвою ніби-то її афери став його дід ОСОБА_4 , з яким вона проживала і примушувала до укладення шлюбу та вимагала прописки у будинку. В подальшому вона ввійшла в довіру до тітки відповідача ОСОБА_5 , а 08 листопада 2020 року її дочка і зять ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привезли до тітки нотаріуса та обманним шляхом заволоділи квартирою. ОСОБА_5 завезли у смт. Ярмолинці, не пускають до неї рідних. До допису долучені фото її дочки, зятя та онука.

Схожий репортаж був розміщений ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі інтернет «Facebook» на сторінці та офіційному сайті телеканалу ТВ7+Хмельницький телеканал Україна. На офіційному сайті телеканалу розміщено посилання про право власності на телеканал ТОВ «Телекомпанія «Проскурів».

Інформація, що була розповсюджена відповідачами, не відповідає дійсності, принижує честь та гідність її і членів сім`ї. Вказана інформація не є оціночним судженням.

ОСОБА_4 був її цивільним чоловіком, з ОСОБА_5 були знайомі, оскільки з одного села. Вона зі своїми дітьми доглядала їх до смерті.

Тому позивачка просила визнати недостовірною інформацію, поширену в дописі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі інтернет «Facebook» в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» та репортаж (відео), розміщений ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі «Facebook» і на офіційному сайті телеканалу ТВ7+Хмельницький телеканал Україна, який коментує ОСОБА_2 , та зобов`язати відповідачів спростувати зазначену інформацію про те, що ОСОБА_3 та члени її сім`ї є аферистами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року в позові відмовлено.

ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги те, що розповсюджена інформація є фактом, а не оціночним судженням. Вважає, що не надана належна оцінка доказам, що підтверджують поширення інформації відповідачами. Власник веб-сайту не був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд при ухваленні рішення в справі не врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені в інших справах у подібних правовідносинах.

У засіданні апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі інтернет «Facebook» ОСОБА_1 розповсюдив допис про те, що пані ОСОБА_8 , яка проживає в селі Киликиїв Славутського району Хмельницької області, є аферисткою. Першою жертвою її афери став його дід ОСОБА_4 , з яким остання проживала і примушувала до укладення шлюбу та вимагала прописки у будинку. В подальшому ввійшла в довіру до тітки ОСОБА_5 , а 08 листопада 2020 року її дочка і зять ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привезли до тітки нотаріуса та обманним шляхом заволоділи квартирою.

Схожий репортаж був розміщений ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі інтернет «Facebook» на сторінці та офіційному сайті телеканалу ТВ7+Хмельницький телеканал Україна.

Згідно з довідкою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 29 грудня 2020 року №364/2020-Д на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 створено сторінку користувача з іменем « ОСОБА_9 ».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачка не надала доказів поширення недостовірної інформації ТОВ «Телекомпанія «Проскурів», і того, що поширена інформація не є оціночним судженням і принижує її честь та гідність.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

За змістом статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, та оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене і виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Згідно з частиною 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Тобто, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі та гідності, не є предметом судового захисту.

Отже, в силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, надав належну оцінку дослідженим доказам та обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в позові, вважаючи поширену ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інформацію оціночним судженням.

Доводи апеляційної скарги про те, що поширена інформація не є оціночним судженням, не заслуговує на увагу, оскільки установлено, що обставини проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та переходу права ОСОБА_5 на квартиру до зятя позивачки дійсно мали місце (оспорювання спадкового договору є предметом розгляду в іншій цивільній справі), а відповідачі висловили свою думку з приводу цих обставин.

Зміст оспорюваної позивачкою інформації свідчить про відсутність твердження про факти і вказує на те, що по суті ця інформація є оціночним судженням ОСОБА_10 і ОСОБА_2 , висновком щодо дій позивачки, членів її сім`ї. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо.

Проте ОСОБА_3 не позбавлена можливості реалізувати своє право на відповідь та викласти власний погляд на поширену інформацію та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачами суджень, надавши їм свою оцінку, якщо вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність та честь.

Правильним є також висновок суду про недоведеність позивачкою факту поширення недостовірної інформації щодо неї ТОВ «Телекомпанія «Проскурів», так як в репортажі зазначається про отримання відомостей від третіх осіб шляхом інтерв`ю у прямій мові.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що власник веб-сайту не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не може бути підставою для скасування рішення у справі, оскільки не порушує права позивачки.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на викладене підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта