Номер провадження: 22-ц/813/333/22
Номер справи місцевого суду: 1516/5394/2012
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2013 року у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2012 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання (а.с. 2-4).

08 лютого 2013 року заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області позов Одеського державного університету внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ суму в розмірі 76643,29 грн, витрачену МВС на його навчання. Стягнуто з ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 766,43 грн (а.с. 57-58).

30 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 105-111).

13 травня 2021 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 207-208).

12 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2013 року. Апелянт повідомляє, що під час відрахування з університету йому було видано витяг з наказу, в якому не було зазначено про наявність заборгованості перед університетом, іншого витягу ОСОБА_1 отримано не було, з ним його не було ознайомлено та він не ставив підпис про отримання такого витягу. Крім того, як вказує апелянт, він не був повідомлений про прийняте рішення, так як про його існування дізнався лише у 2019 році під час вчинення інших юридичних дій. Апелянт наголошує, що зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні відомостей про відмову батька ОСОБА_1 отримувати судову повістку не відповідає дійсності, так як його батько ніколи не був присутній в судовому засіданні або приміщенні суду та від отримання повістки не відмовлявся. Тому, апелянт вважає, що розгляд даної справи без його присутності та без інформації про належне повідомлення є порушенням процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вважає необхідним зазначити те, що наявність його підпису на сторінці договору не була його вільним волевиявленням, так як під час підписування певних документів, наданих університетом він міг підписати і вказані сторінки договору, проте наголошує, що йому не було надано можливості прочитати договір та ознайомитися з умовами, викладеними в ньому. Більш того, як вказує апелянт, йому не було надано примірнику договору і тому ОСОБА_1 вважає, що не мав можливості визнати вказаний договір недійсним в судовому порядку. Тому, апелянт просить суд скасувати повністю заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області та закрити провадження у справі, звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, так як він є учасником бойових дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2013 року у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга часткового підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення особою дисципліни. Також, суд першої інстанції вказав, що обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що доказів безпідставності заявлених вимог позову матеріали справи не містять, тому вимогу позивача суд першої інстанції вважав обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с. 57-57 зворот).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2012 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України №150 від 14.05.2007 року «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між Одеським юридичним інститутом ХНУВС з одного боку, Лінійним управлінням на Одеській залізниці УМВС України на транспорті та громадянином України ОСОБА_1 14.09.2007 року було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті ХНУВС. Позивач повідомив, що 01.03.2010 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням, а згідно з витягом з наказу ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 05.03.2010 року №27 о/с ОСОБА_1 було відраховано з університету та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. Разом з тим, позивач вказував на те, що відповідач не виконав умови Договору та не відшкодував позивачеві витрати на його підготовку, а тому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 76643,29 грн (а.с. 2-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Так, відповідно до Витягу з наказу начальника Одеського юридичного інституту ХНУВС від 15.08.2007 року №135 о/с молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання, освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», напрям підготовки «Право», поставивши всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, з 15 серпня 2007 року (а.с. 7).

14.09.2007 року між Одеським юридичним інститутом ХНУВС з одного боку, Лінійним управлінням на Одеській залізниці УМВС України на транспорті та громадянином України ОСОБА_1 14.09.2007 року було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті ХНУВС. Згідно з п. 1.1Договору підготовка здійснювалася за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком підготовки «Право» (а.с. 5-6).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2010 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням (а.с. 8).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 05.03.2010 року згідно з витягом з наказу ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від №27 о/с молодшого сержанта міліції 3-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання, ОСОБА_1 було відраховано з університету та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням (а.с. 9).

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до положень ст. 18 цього Закону підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Тобто, в контексті фактичних обставин даної справи, позов Одеського державного університету внутрішніх справ підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про можливість його розгляду в межах цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або з залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями255 та 257 ЦПК України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, оскільки виходить з інших мотивів, аніж зазначені відповідачем в апеляційній скарзі, на підставі ст. 377 ЦПК України скасовує оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та закриває провадження у справі, при цьому роз`яснює позивачеві його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2013 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання - закрити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

08.04.2022 року м. Одеса