ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року м. Чернівці

справа № 718/2164/21

провадження №22-ц/822/262/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

за участю: відповідача та його представника Рендюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Скорейко В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 25 квітня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 003N/2019, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 800 000 грн. з кінцевим строком повернення до 24 квітня 2024 року на наступні цілі: кредитування фізичних осіб на поточні потреби під заставу житлового будинку, загальною площею 253,40 кв.м., земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер :13:002:0157, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п.3.2-3.3 договору, за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом. На момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 19 %, яка діє протягом першого періоду дії ставки. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки, проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого розміру змінюваної процентної ставки.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 003N/2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 003N/2019 S-1. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, даний договір забезпечує виконання зобов`язання іпотедокавця та вимог іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 003N/2019 від 25 квітня 2019 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 253,40 кв.м та земельна ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер :13:002:0157, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувало, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує., відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10 серпня 2021 року має заборгованість перед банком у розмірі 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання грошових зобов`язань за період з вересня 2019 року по січень 2021 року - 55 112,40 грн, понесені банком судові витрати 6 777 грн.

23 листопада 2020 року представник АТ «Кредобанк» звертався до ОСОБА_1 з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка залишилася поза увагою відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 625 546,66 грн заборгованості за кредитним договором, 9 383 грн 20 коп. сплаченого судового збору та 62 554 грн 66 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 003N/2019 від 25 квітня 2019 року у розмірі 587 037,49 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотки у розмірі 16 603,49 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судовий збір у розмірі 8 805 грн 19 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 587 037,49 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотки у розмірі 16 603,49 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що прострочення зобов`язань за період з 01.03.2020 року по 01.01.2021 року відбулось в період введених карантинних заходів щодо запобігання виникненню поширенню і розповсюдженню COVID-19, тому дійшов висновку про неправомірність нарахування штрафу, передбаченого п.5.3.1 за порушення вимог п.6.3. цього договору за вказаний період, оскільки це суперечить вимогам закону, який забороняє нарахування штрафних санкцій в період карантину.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що висновки суду в частині наявності у позивача права вимагати у позичальника дострокового погашення заборгованості є хибним, оскільки банком не було належним чином дотримано процедури досудового врегулювання спору.

Зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не ухилявся і не ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобовязань, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів. Більше того, на даний час строкова заборгованість перед АТ «Кредобанк» погашена повністю.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи вимогу в частині стягнення прострочених відсотків у розмірі 16 603,49 грн, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем такі вимоги не заявлялись.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення суду відповідачем в частині стягнення неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотки у розмірі 16 603,49 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення штрафу та витрат на професійну правничу допомогу позивачем не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 25 квітня 2019 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 003N/2019, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 800 000 грн. строком до 24 квітня 2024 року на наступні цілі - кредитування фізичних осіб на поточні потреби під заставу житлового будинку, загальною площею 253,40 кв.м і земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер :13:002:0157, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п.3.2-3.3 договору, за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах, визначених цим розділом. На момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 19 %, яка діє протягом першого періоду дії ставки. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки, проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого розміру змінюваної процентної ставки.

Відповідно до п.п. 4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів ( Додаток №2). Останній платіж дорівнює залишку заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п. 4.7 кредитного договору, погашення заборгованості за кредитним, договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів користування кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у третю чергу - прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

26 квітня 2019 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 003N/2019 S-1, відповідно до п.1.1. якого, даний договір забезпечує виконання зобов`язання іпотедокавця та вимог іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 003N/2019 від 25 квітня 2019, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі.

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 10 серпня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання грошових зобов`язань за період з вересня 2019 року по січень 2021 року - 55 112,40 грн. При цьому несплата за користування кредитом розпочалася 31 березня 2021 року і тривала безперервно до 10 серпня 2021 року , тобто понад три місяці.

23 листопада 2020 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_1 02 грудня 2020 року та залишилася не виконаною.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 10 серпня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту перед АТ «Кредобанк» становить 570 434,26 грн.

23 листопада 2020 року ПАТ «Кредобанк» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_1 - 02 грудня 2020 року.

Такими чином встановивши, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право достроково вимагати повернення основної суми кредиту в судовому порядку та стягнення з відповідача на його користь основного боргу в розмірі 570 434,26 грн. - суми кредиту, що підлягає достроковому поверненню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що банком не було належним чином дотримано процедури досудового врегулювання спору, колегія суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі N 755/15853/15-ц (провадження N 61-17963св19) зроблені висновки, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту та штрафних санкцій.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України Про захист прав споживачів в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту .

Відповідно до п.4.9 кредитного договору банк у випадках, передбачених п.2.9 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісії, інших платежів за кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає у разі прострочення сплати процентів, комісії, інших платежів за кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарних місяці.

Пунктом 4.10 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.4.9 цього договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 60 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором не пізніше 60-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснював жодних платежів за кредитним договором у квітні, травні, червні 2020 року, тобто три місяці поспіль.

23 листопада 2020 року ПАТ «Кредобанк» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_1 - 02 грудня 2020 року.

З даним позовом банк звернувся у вересні 2021 року, з дотриманням строку вимогу ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 625 546,66 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 570 434,26 грн, штраф за невиконання грошових зобов`язань за період з вересня 2019 року по січень 2021 року - 55 112,40 грн.

Водночас стягуючи з відповідача заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 16 603,49 грн, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог і задовольнив вимогу, яку АТ «Кредобанк» не заявляло.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає зміні.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги на суму 16 603,49 грн, що становить 2,91% від вимог апеляційної скарги.

Таким чином, слід змінити розподіл судових витрат.

З платіжного доручення №46968485 від 18 серпня 2021 року вбачається, що АТ «Кредобанк» за подання позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 9383,20 грн (а.с.47).

З квитанції №ПН3033090 від 15 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 14 074,80 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути 8159,19 грн судового збору за подання позовної заяви (9383,20*91,20% - 398,29 (14074,80*2,83%)).

Крім того, в суді апеляційної інстанції заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого адвокат Рендюк Н.В. надала суду акт№2 приймання-передачі наданих послуг від 05 квітня 2022 року.

Згідно з указаним актом, адвокат Рендюк Н.В. надала відповідачу ОСОБА_1 такі послуги: підготовка відзиву на позовну заяву (4год) вартістю 3000 грн; представництво та захист інтересів клієнта в суді першої інстанції 8000 грн; підготовка апеляційної скарги (4 год) вартістю 4000 грн; представництво та захист інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції вартістю 5000 грн.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційним судом не може бути відшкодовано вартість отриманих відповідачем послуг з професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, у разі якщо таке питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції та з цього питання відсутнє будь-яке рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір витрат, що підлягає відшкодуванню за надання відповідачу професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 254,70 грн, виходячи з розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 570 434,26 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 8159,19 гривень.

Стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 254,70 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк