УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії щодо узаконення перепланування (переобладнання) квартири,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства звернулись позивачі із вищевказаним позовом, в якому просили суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні юридично значимих та обов`язкових дій, пов`язаних з узаконенням перепланування квартири, яку займають позивачі; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачів та вчинити дії по узаконенню здійсненого позивачами перепланування (переобладнання) квартири, яку займають позивачі.

Ознайомившись із матеріалами даної позовної заяви, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підставі для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як слідує зі змісту норм ст.31 ч.1 п.«б» пп.1 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.14 Закону України «Про основи містобудування» до повноважень, зокрема делегованих, органів місцевого самоврядування, їх виконавчих органів, а також органів державного архітектурно-будівельного контролю належить, окрім іншого, вирішення питань щодо отримання дозволів на проведення підготовчих, будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Аналізуючи вищевикладені норми процесуального законодавства, які розмежовують юрисдикцію адміністративних та загальних судів, а відтак і види судочинства адміністративне та цивільне судочинство відповідно, приходжу до висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, обраного способу захисту. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Якщо ж стороною такого приватноправового спору є фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, а також сам спір не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року по справі №1340/6162/18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі №826/3051/18 та від 18 грудня 2019 року по справі №802/2270/17-а.

Як вказувалось вище і вбачається зі змісту позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 предметом спору між сторонами позову є визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні узаконення за запитом ОСОБА_1 проведеного останнім перепланування (переобладнання) шляхом добудови квартири, яку займають позивачі, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву та вчинити дії по узаконенню означеного перепланування (переобладнання). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на ухилення відповідачем від виконання своїх функціональних обов`язків, як суб`єкта владних повноважень, закріплених у відповідних нормативно-правових актах. При цьому, позивачами не заявляється позовних вимог щодо визнання за ними певного майнового права, зокрема права на приватизацію займаного житла, та/або зобов`язання відповідача, як органу приватизації, провести таку приватизацію житла за позивачами тощо. Між сторонами у справі відсутній спір щодо належності одній із них майнового/речового права на квартиру, яку займають позивачі, відповідач на це нерухоме майно не претендує. Відтак, спір між сторонами позову не є цивільним, оскільки існує виключно в площині виконання/невиконання відповідачем своїх адміністративних владних, управлінських повноважень, в тому числі делегованих, щодо узаконення (належного документального оформлення) здійсненого позивачем ОСОБА_1 перепланування/переобладнання (добудови) займаної позивачами на правах найму квартири. А тому такий спір є публічно-правовим як за своїм характером, так і за суб`єктним складом його учасників, а отже підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства адміністративним судом, яким з огляду на положення ст.20 КАС України є окружний адміністративний суд.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги твердження сторони позивачів про протилежне, а також посилання на низку постанов Верховного Суду, в тому числі і Великої Палати, оскільки до предмету спору і доказування за даним позовом не входить підтвердження/визнання права позивачів на приватизацію займаної квартири, позивачами відповідні позовні вимоги не заявлені. А наведені позивачами правові висновки суду касаційної інстанції були зроблені у справах із зовсім іншими предметом, підставами спору та способами захисту, а отже не мають релевантного значення для даної позовної заяви.

Підсумовуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України у зв`язку із тим, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у позивача права на повернення сплаченого нею судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 133, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії щодо узаконення перепланування (переобладнання) квартири відмовити.

На виконання вимог ст.186 ч.5 ЦПК України роз`яснити позивачам, що розгляд справи за їх позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Повернути позивачу ОСОБА_1 сплачений ним при подачі до суду позовної заяви, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 908 гривень, перерахований згідно квитанції №0.0..1 від 22 грудня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко