1Справа № 2-20/11 4-с/335/3/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Рибалко Н.І., секретаря судового засідання Огнев`юк Н.В., представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою судді від 08.10.2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 09.07.2012 року у виконавчому провадженні № 33105389 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі ст.ст.175, 177,185,447-450 ЦПК України залишено без руху для усунення недоліків заяви.

08.11.2021 року до суду на виконання ухвали суду від 08.10.2021 року надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця. Скарга мотивована слідуючим. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2011 року у справі № 2/20/11 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , третьої особи - ПП «Флайт» з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.06.2006 року у сумі 862 165, 81 грн. На підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2011 року рішення набуло законної сили. 15.06.2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя на виконання судового рішення був виданий виконавчий лист № 2-20/11, дублікат якого представником Банку пред`явлений до виконання до Орджонікідзевського ВДВС у м.Запоріжжя. Під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 13.02.2013 року державним виконавчем винесено постанову про повернення виконачого документу стягувачу на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Після повернення виконавчого листа стягувачу, відсутні підстави для арешту майна боржника, тому скаржник просить суд визнати протиправними дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна, скасувати постанову від 09.07.2012 року у виконавчому провадженні № 33105389 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою судді від 12.11.2021 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , призначено скаргу до судового розгляду, від Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витребувано копію матеріалів виконавчого провадження № 33105389.

06.01.2022 року від головного державного виконавця Берестецької Т. до суду надійшло заперечення на скаргу ОСОБА_1 з посиланням на те, що у державного виконавця відсутні правові підстави для скасування арешту на майно боржника, з посиланням на ст.47 Заокну України «Про виконавче провадження», п.15 р.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав скаргу з підстав, зазначеній у скарзі.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2011 року у справі № 2/20/11 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , третьої особи - ПП «Флайт» з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.06.2006 року у сумі 862 165, 81 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2011 року заочне рішення від 21.07.2011 року залишено без змін.

На виконанні у Орджонікідзевського ВДВС у м.Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 33105389 з примусового виконання виконавчого листва (дублікат) № 2-20/11 від 15.06.2012 виданого Орджонікідзевським районнм судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 863 895,81 грн.

21.06.2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Під час примусового виконання виконавчого документу державним виконавцем 15.06.2012 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

13.02.2013 року державним виконавцем винесено поставнову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місцезнаходження боржника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно частини ч. 4 ст. 19 Закону сторони зобов`язані не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне або часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна коштів боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

Судом встановлено, що з заявою (клопотанням) до державного виконавця або керівника відділу Державної виконавчої служби з вимогою зняти існуючі арешти на майно скаржник ОСОБА_1 не звертався. Доказів про виконання боржником ОСОБА_1 рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2011 року у справі № 2/20/11 суду не надано.

Ст.447 розділу 7 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) виконавця виключно під час виконання судового рішення, в даному випадку після повернення виконавчого провадження судове рішення не виконується.

Отже, підстави для визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови від 09.07.2012 року у виконавчому провадженні № 33105389 про арешт майна боржника відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)на дії державного виконавця, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Дата складання повного тексту ухвали :25.02.2022 року.

Суддя Н.І. Рибалко