Провадження №2/447/68/22
Справа №447/3142/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

22.03.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади,

позивач ОСОБА_1 .

Процесуальні дії у справі.

28.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади.

В обґрунтування позову позивач покликався на те, що підставою звернення із позовом є спричинена неправомірною бездіяльністю Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції шкода матеріального та морального характеру у виконавчому провадженні №45688982, яке було відкрите 03.12.2014 за виконавчим листом, виданим Миколаївським районним судом Львівської області у судовій справі №2а-534/11. Згідно вказаного виконавчого листа зобов`язано боржника - Управління пенсійного фонду у Миколаївському районі Львівської області вчинити певні дії, а саме здійснити перерахунок та виплату пенсії за означеними судом вимогами. 29.03.2021 ВП №45688982 було передане для виконання до відділу примусового виконання рішень у Львівській області. Позивач вказує, що протягом 6 років 4 місяців виконавче провадження знаходилося на виконанні у Миколаївському РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач вважає, що з 03.12.2014 по 29.03.2021 мала місце протиправна бездіяльність Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки більше шести років рішення суду не було виконане всупереч ст. 19 Конституції України та положень Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, вказана бездіяльність встановлена постановою Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/238/15-а, рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.02.2019 у справі №447/1589/18, рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №447/2930/19, а також рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29.05.2021 у справі №447/683/21. Відтак, позивач вважає, що має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ст. 3, 19, 56, 129-1 Конституції України та ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, положень Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Ухвалою від 29.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, встановлено строки для подання відзиву.

15.10.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вважає себе неналежним відповідачем з огляду на позицію, викладену у постанові ВП ВС від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц. Покликався на те, що ГУ ДКСУ у Львівській області повинно було бути залученим у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Наголосив на тому, що ГУ ДКСУ у Львівській області не порушувало жодних прав чи свобод позивача, шкоди не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу іншими суб`єктами. Представник відповідача також посилався на те, що вони можуть лише здійснити виконання даного рішення, оскільки на момент подання відзиву в ГУ ДКСУ у Львівській області знаходиться на розрахунково-касовому обслуговуванні Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, яке здійснює централізоване обслуговування Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

25.10.2021 позивач подав до суду відповідь на вищевказаний відзив, у якому позивач вказав, що залучення у якості відповідача ГУ ДКСУ у Львівській області має значення задля забезпечення завдань цивільного судочинства, оскільки на підставі ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Крім того, згідно п. 28 постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Що також не заперечується і постановою ВП ВС від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц. Таким чином вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

01.11.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не обґрунтовано та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальних, моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, не довів причинно-наслідковий зв`язок між моральними стражданнями та діями відповідача. У відзиві представник відповідача описав виконавчі дії, які проводилися з 02.12.2014 по 04.02.2015 та з 22.05.2020 до 09.03.2021. Крім того, вказав, що згідно постанови УЗПВР Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.03.2021 виконавче провадження №45688982 передано з Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ВПВР УЗПВР Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції тому неможливо долучити до матеріалів справи копії документів виконавчого провадження.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив такий задоволити з підстав, наведених у такому та відповіді на відзив. Щодо розміру матеріальної шкоди вказав, що така дорівнює розміру недоотриманої ним пенсії за період невиконання вимог виконавчого листа. Таким чином, розмір матеріальної шкоди складає 243 471,83 грн. Щодо розміру завданої моральної шкоди пояснив, що у грудні 2014 року був здоровою людиною. Проте, з моменту відкриття виконавчого провадження №45688982 перебував у постійному стресі, оскільки таке не закінчилося виконанням рішення суду, незаконна бездіяльність органу державної влади призвела до недоотримання пенсії у значному розмірі. Вказав, що знаходиться у душевному розпачі та безсиллі перед несправедливістю, був змушений декілька разів звертатися до суду та до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (невиконання судового рішення). Позивач наголосив на тому, що 26.10.2018 під час підготовки до судового засідання у справі №447/1589/18, коли начальник Миколаївського РВ ДВС у черговий раз закрив виконавче провадження №45688982, у нього стався інфаркт міокарда, у зв`язку із чим він потрапив у реанімацію Новороздільської міської лікарні та 11.12.2018 був прооперований у Львівському обласному кардіологічному центрі. Таким чином, позивач зараз хворіє, є особою з дуже високим ризиком смерті - 4 ступеню ризику.

Представники відповідачів Миколаївського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Наведене узгоджується із правовою позицією, висловленою ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, провадження №61-22682св19.

Суд встановив:

Згідно копії виконавчого листа, виданого 10.11.2014 Миколаївським районним судом Львівської області у справі №2а-534/11, 30.03.2012 Миколаївський районний суд Львівської області розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити перерахунок пенсії. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком починаючи з 18 вересня 2010 року по 24 квітня 2011 року виходячи із розміру заробітної плати за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що включає північну надбавку, з врахуванням при обчисленні пенсії середньомісячної заробітної плати за річний обліковий період підсумованого робочого часу за періоди роботи по вахтовому методу з 11 червня 1999 року по 30 квітня 2002 року, з 17 березня 2003 року по 16 грудня 2007 року, з 25 січня 2008 року по 18 грудня 2008 року, з 13 лютого 2009 року по 05 жовтня 2010 року, а також зарахувати до страхового стажу як повний місяць неповний місяць роботи ОСОБА_1 в жовтні 2010 року. Вказане рішення набрало законної сили 16.10.2014 (а.с. 12).

Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 17.02.2015 у справі №447/238/15-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання його вчинити певні дії, позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області у провадженні №45688982 за виконавчим листом Миколаївського районного суду Львівської області від 10.10.2014 у справі №2а-534/11 р., скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №45688982 від 09.02.2015 з примусового виконання виконавчого листа №2а-534/11, виданого 10.11.2014 Миколаївським районним судом Львівської області та зобов`язано Відділ Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області вчинити встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок примусового виконання судового рішення в повному об`ємі (а.с. 13-14). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 вказана постанова Миколаївського районного суду Львівської області від 17.02.2015 залишена без змін. Постанова набрала законної сили 02.06.2015.

Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04.02.2019 у справі №447/1589/18 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та скасування рішення, яке набрало законної сили 15.02.2019, позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №45688982 від 01.06.2018 і постанову про закінчення виконавчого провадження №52677858 від 01.06.2018 Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с. 15).

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у справі №447/2930/19 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчих провадженнях №45688982 та №52677858 (а.с. 16-23). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 вказане рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 22.09.2020.

Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.05.2021 у справі №447/683/21 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною позов задоволено, визнано бездіяльність Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №45688982 протиправною. Рішення набрало законної сили 14.06.2021 (а.с. 24-26).

05.05.2021 змінилась назва Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на Миколаївський відділ Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Крім наведеного, позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо понесення ним матеріальної шкоди подав таблицю обчислення розміру недоотриманої пенсії за період з 25.04.2011 по 29.03.2021 (а.с. 32-34), копії довідок щодо заробітної плати (а.с. 35-59), копію довідки щодо нарахованої пенсії за період з травня 2011 року по грудень 2014 року, січень 2015 року по березень 2021 року (а.с. 65-66, 67-69).

Щодо заподіяння позивачу моральної шкоди такий подав копії клопотання про зупинення провадження у справі №447/1589/18 від 10.12.2018 у зв`язку з хворобою, копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 17.11.2018, копію консультаційного висновку спеціаліста Львівського обласного державного клінічного лікувально-діагностичного кардіологічного центру від 21.11.2018, копію витягу з історії хвороби стаціонарного хворого №5964/775, виданого відділенням інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії НКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний кардіологічний центр», копію довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 01.06.2021 (а.с. 60-64).

Крім цього, 21.03.2022 позивачем було подано пояснення до позовної заяви, у яких він виклав порядок обчислення розміру моральної шкоди.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

У рішенні ЄСПЛ від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 2 статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Крім того, згідно п. 28 постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Вказане узгоджується із висновком, наведеним у постанові ВП ВС від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), який не відступив від висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 08.11.2017 у справі №761/13921/15-ц (провадження №6-99цс17).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинним на час видачі виконавчого листа, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 25.10.2005 у справі №32/421.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №613/814/16-ц.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що дії та бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби призвели до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі недоотриманої пенсії за період невиконання вимог виконавчого листа, що складає 243 471,83 гривень.

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Крім того, воно передано з Миколаївського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ВПВР УЗПВР Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Невиплачені позивачу кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №752/4110/17 (провадження №61-20325св18), від 12.03.2020 у справі №757/74887/17-ц (провадження №61-11090св19), від 03.06.2020 у справі №642/3839/17 (провадження №61-37856св18), від 12.08.2020 у справі №761/7165/17, від 01.09.2021 у справі №554/10055/20 (провадження №61-7911св21), від 10.11.2021 у справі №760/26905/17 (провадження №61-7940св21).

Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просить стягнути як заподіяну йому матеріальну шкоду, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Відтак, позов у цій частині до задоволення не підлягає.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Оскільки судовими рішеннями, наведеними у мотивувальній частині цього рішення, встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про зобов`язання здійснення Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області перерахунку та виплату ОСОБА_1 пенсії, тому наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання з боку Миколаївського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки він був змушений протягом шести років докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права з метою отримання виконання рішення суду, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій державних виконавців, домогтися скасування постанов державного виконавця про закриття виконавчих проваджень, звертатися до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (невиконання судового рішення).

Оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби у процесі виконання судового рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити перерахунок пенсії, тому суд приходить висновку щодо наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, появу хвороби у вигляді інфаркту-міокарда, яких зазнав ОСОБА_1 унаслідок неналежного примусового виконання судового рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити перерахунок пенсії, та з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також наявністю наведених вище судових рішень про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби та, на думку суду, буде справедливою сатисфакцією за понесені моральні страждання позивача.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

З огляду на наведене, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 19, 56 Конституції України, ст. 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 48, 77, 80, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

- Миколаївський відділ Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. Шептицького, 9, м. Миколаїв, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35048088.

- Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, місцезнаходження: вул. К. Левицького, 18, м. Львів, 79005, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38008294.

Повний текст рішення складено 31.03.2022.

Суддя Головатий А.П.