Провадження № 2/947/1055/22
17.03.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків Олени Василівни,
секретаря судового засідання - Бродецької Тетяни Вікторівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-
Ухвалою суду від 22.11.2021 року позовну заяву залишено без руху.
20.12.2021 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, якою усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року провадження по справі відкрито.
16.03.2022 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якій просить також задовольнити позовну заяву в повному обсязі та не заперечує проти заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалась, до судового засідання повторно не з`явилась, повідомлялась належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалась.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що вбачається з довідки від 23.10.2014 року №5106-586.
14.07.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір оренди квартири, згідно з яким квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 надається орендарю для тимчасового проживання строком на 12 місяців.
За угодою сторін орендна плата за орендне користування квартирою складає 5300,00 грн. на місяць. До складу орендної плати, визначеної в п. 2.2. цього Договору, не враховані витрати за світло, водокористування та водовідведення, опалювання та квартплата. Орендатор здійснює оплату за світло, за показаннями електролічильника, оплату за водокористування та водовідведення, опалення та квартплату по нарахуванням.
Також умовами вказаного договору передбачено, що оплата орендної плати здійснена за місяць вперед. Гарантійна застава в сумі місячної оплати розбивається на 2 місяці та буде повернута орендодавцем орендарю по закінченню строку договору, якщо орендар не завдасть шкоди квартирі чи майну.
На зворотній частині договору наявні наступні записи (російською мовою): Залоговая сумма 14.07.2021 - 2500 грн. Получила 14.07.2021 - 7800 грн. На 14.08.20 г. оплатила 6434,58 грн. Получила. Біля вказаних записів проставлений підпис, схожий на підпис орендодавця в договорі.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 05.11.2021 року власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Начальника Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області з заявою щодо її виселення та не повернення грошових коштів ОСОБА_2 .
На звернення позивача ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надало відповідь, що в ході відпрацювання матеріалів, встановити свідків та очевидців не представилось можливим, у разі встановлення їх буде опитано та прийнято міри згідно чинного законодавства України. Також здійснено неодноразовий вихід за вищевказаною адресою, однак двері квартири ніхто не відчинив. При спілкуванні з ОСОБА_2 по мобільному телефону, вона повідомила, що на даний час не перебуває у м. Одесі та від надання пояснень по телефону відмовилась. Дані матеріали були на розгляді у СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Також в даному матеріалі не вбачаються ознаки кримінального правопорушення та вбачаються цивільно-правові, позивачу для відстоювання своїх інтересів рекомендовано звертатися до суду в приватному порядку.
Судом досліджено відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів поліцейських, які прибули на виклик 04.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 .
З вказаних відеозаписів вбачається, що коли поліцейські разом з позивачем ОСОБА_1 піднялися на поверх, де розташована вказана квартира, відповідача ОСОБА_2 в квартирі вже не було. За свідченнями знайомої позивача ОСОБА_1 , яка була в квартирі, доки ОСОБА_1 очікувала на поліцейських у дворі, ОСОБА_2 сказала, що не може довше чекати, виставила всі речі ОСОБА_1 на сходовий майданчик, та повідомила, що розрахується з ОСОБА_1 , коли позивач віддасть їй ключі від квартири. Також знайома ОСОБА_1 пояснила поліцейським, що між сторонами виник спір щодо розміру грошової суми, яку відповідач має повернути позивачу.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є :
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Абзацом 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.07.2021 року був укладений договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 12 місяців.
Відповідач ОСОБА_2 виселила позивача ОСОБА_1 04.09.2021 року, що підтверджується записами з відео реєстраторів поліцейських.
Таким чином судом встановлено, що орендар ОСОБА_2 порушила умови договору оренди від 14.07.2021 року, відповідно до умов якого було узгоджено сторонами тимчасове проживання позивача у вказаній квартирі протягом 12 місяців.
Суд зазначає, що стороною позивача не підтверджено належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами розмір майнової шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача, а саме 8117,00 грн. Зокрема матеріали справи взагалі не містять доказів щодо сплати позивачем послуг ріелтора в сумі 2750,00 грн., витрат на термінове перевезення речей в сумі 700 грн. та 400 грн. особистих коштів позивача, сплачених за роботи сантехніка.
Сплата позивачем орендної плати також належними доказами не підтверджена, однак суд приймає до уваги записи на зворотньому боці договору оренди та пояснення знайомої позивача на відеозаписах, що опосередковано доводить факт оплати оренди квартири позивачем за місяць з 14.08.2021 року по 14.09.2021 року, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача орендної плати за десять днів вересня, що в розрахунку позивача, з яким суд погоджується, складає 1767,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що безумовно позивач ОСОБА_1 , укладаючи договір оренди строком на 12 місяців, очікувала, що матиме можливість проживання в орендованій квартирі протягом вказаного часу. Однак в порушення вимог договору відповідач ОСОБА_2 виселила позивача з орендованої квартири, чим спричинила останній майнову та моральну шкоду, так як були порушені її життєві плани, вона нервувала та була змушена терміново шукати інше житло.
Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання їй моральної шкоди відповідачем, однак вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що відшкодуванню позивачу підлягає завдана моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в мінімальному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 22-23, 810, 815 України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 та Одеській області не зареєстрована) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС Одеської області 19.09.2014 року, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) майнову шкоду в розмірі 1767,00 грн. /одна тисяча сімсот шістдесят сім гривень 00 копійок/.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 та Одеській області не зареєстрована) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС Одеської області 19.09.2014 року, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. /п`ять тисяч гривень 00 копійок/.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 та Одеській області не зареєстрована) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС Одеської області 19.09.2014 року, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 908 грн. /дев`ятсот вісім гривень 00 копійок/.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 28.03.2022 року.
Суддя Васильків О.В.