Справа № 456/4092/19 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/2409/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року в складі судді Саса С.С. у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за несанкціонований відбір природного газу,-

встановив:

У жовтні 2019 року позивач АТ «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків за несанкціонований відбір природного газу.

Вимоги обдгрунтовував тим, що між АТ «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» та відповідачем ОСОБА_1 укладено типовий договір на розподіл природного газу, який є публічним, його форма затверджена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.

Згідно із п. 7 гл. 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ або документально підтверджене споживання природного газу. Фактом приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов договору розподілу є оплата послуг з газопостачання.

Відповідно до п. 1 гл. 5 Розділу XI Кодексу ГРС, у разі виявлення споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 11 до цього Кодексу, зокрема про наявність несанкціонованого газопроводу.

10 лютого 2016 року представниками оператора ГРМ складено акт про порушення №16нас-20/01, відповідно до змісту якого на об`єкті відповідача було встановлено несанкціонований газопровід - ввід перед газовим лічильником, прихованого в конструкції стіни, що використовувалось для безоблікового споживання природного газу. Також представники оператора ГРМ зафіксували факт наявності несанкціонованого газопроводу на об`єкті відповідача на фото, за допомогою фотоапарата Canon № 79, про що зазначено в акті про порушення. Споживач відмовився від підписання вказаного вище акту про порушення, його відмова зафіксована на відео, тому акт вважається дійсним.

Також, у день виявлення порушення представниками оператора ГРС вжито заходів по його усуненню, а саме припинено газопостачання об`єкта споживача, про що складено відповідний акт №199 на виключення газу від 10.02.2016.

Відповідно до п.1 глави 3 розділу XI Кодексу ГРС, у разі виявлення Оператором ГРС несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Згідно із п. 8 гл. 5 розділу XI Кодексу ГРС, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

Повідомленням від 06.06.2019 № 1751 відповідача інформановано про проведення засідання Центральної комісії з розгляду актів про порушення 20.06.2019. На засіданні цієї комісії 20.06.2019 прийнято рішення про задоволення акту про порушення № 16нзс-20/0 від 10.02.2016 та вирішено провести дорахунок вартості спожитого природного газу за період з 10.02.2014 по 09.02.2016 в обсязі 21 658,95 куб.м на суму 153 642,16 грн. яку відповідач зобов`язаний компенсувати.

Просив стягнути з відповідача на свою користь збитки за несанкціонований відбір природного газу за період з 10.02.2014 по 09.02.2016 в обсязі 21658,95 куб.м на суму 153642,16 грн. та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 рокувідмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за несанкціонований відбір природного газу.

Рішення оскаржив позивач АТ «Львівгаз», з рішенням не погоджується, вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що Акт про порушення повинна розглядати комісія з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, яка визначає чи було вчинено порушення чи ні, що передбачено п. 11 гл. 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у якому йдеться про те, що за результатами розгляду акту про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, скасування акту про порушення.

У цьому контексті покликається на судову практику Верховного Суду, зокрема постанову від 19.06.2019, справа 629/868/19.

З метою належного виконання товариством своїх обов`язків, а також забезпечення дотримання прав та законних інтересів відповідача, АТ «Львівгаз» провів засідання комісії з розгляду актів про порушення 20.06.2019, на яке було запрошено і відповідача.

За результатами засідання Комісії прийнято рішення про задоволення Акту про порушення від 10.02.2016 № 16нас-20/0 та вирішено провести дорахунок вартості спожитого природного газу за період з 10.02.2014 по 09.02.2016.

Покликаючись на судову практику касаційного суду зазначає, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

Разом з цим, при складанні Акту про порушення у позивача не виникало право на звернення до суду із позовом про стягнення донарахованого об`єму газу, оскільки таке право у товариства виникло лише після задоволення акту про порушення.

Таким чином, позивач дізнався про факт порушення відповідачем Кодексу ГРМ та набув право судового захисту (звернення із позовом) саме 20.06.2019, тоді ж відповідач дізнався і про обсяг не облікованого газу і його вартість.

Просить скасувати Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

15.09.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому стверджуючи про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов висновку, що подією, з якої почався перебіг позовної давності у спірних правовідносинах, є 10.02.2016 коли представниками оператора ГРМ був виявлений несанкціонований газопровід та складений акт № 16нас-20/01 про порушення відповідачем Кодексу газорозподільних систем, однак з даним позовом позивач звернувся до суду лише 15.10.2019, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що перебіг позовної давності почався 20.06.2019, тобто з моменту прийняття відповідного рішення комісії з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, суд не взяв до уваги.

Окремо суд зазначив, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право, тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Разом з цим, позивач не навів причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на звернення з позовом до суду, відтак, судом не здобуто, а позивачем не надано будь-яких обґрунтованих та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суд має захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо втратили достовірність і повноту із плином часу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачами пропущено строк позовної давності та немає підстав для його поновлення, а зважаючи на те, що відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, суд прийшов до переконливого висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, а саме дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18);

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із договором дарування житлового будинку від 26.10.2000, відповідач ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який складається з однієї кухні та чотирьох житлових кімнат, загальною площею 85,2 кв.м. (а.с. 61).

На підставі договору дарування, 06.11.2006 відповідач ОСОБА_1 зареєстрував право власності на будинок, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 62).

З довідки виконавчого комітету Дашавської селищної ради Стрийського району Львівської області № 20 від 09.01.2020 вбачається, що житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_1 дійсно знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_1 ) (а.с. 64).

З довідки про склад сім`ї №21 від 09.01.2020 виданої виконавчим комітетом Дашавської селещної ради Стрийського району Львівської області ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_1 встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 знятий з реєстрації 09.09.2014, ОСОБА_5 знята з реєстрації 07.08.2015 (а.с. 63).

Постачальником газу за адресою АДРЕСА_1 є АТ «Львівгаз», інші докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні, а судом не встановлені.

З Акту про порушення № 16нас-20/01 від 10.02.2016, складеного представниками Оператора ГРМ: інженером ВРВК №0189 Тесляк А.М., інженером ВРВК №0188 ОСОБА_6 , інженером ВРВК №1332 ОСОБА_7 з участю споживача ОСОБА_1 на об`єкті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 слідує, що представниками Оператора ГРМ виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме самовільну несанкціоновану врізку в газопровід ввід перед газовим лічильником, приховану в конструкції стіни, яка використовувалась для безоблікового споживання природного газу. При обстеженні здійснювалася фотовідеофіксація. Споживач ОСОБА_1 від підпису відмовився (а.с. 13).

Відповідно до акту № 16нас-20 від 10.02.2016 представниками ПАТ Львівгаз: інженером ВРВК Тесляк А.М., інженером ВРВК ОСОБА_6 , інженером ВРВК ОСОБА_7 , виявлено порушення за адресою: АДРЕСА_1 під час обстеження системи газопостачання споживача ОСОБА_1 , а саме самовільну несанкціоновану врізку в газопровід - ввід, перед газовим лічильником приховану в конструкції стіни. Дана врізка використовувалася для безоблікового споживання газу на потреби опалення, гарячого водопостачання та приготування їжі. Фотовідеофіксація проводилась фотоапаратом Canon № 79 (а.с. 14-25).

З акту ПАТ «Львівгаз» № 199 на виключення газу від 10.02.2016 складеного слюсарем ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що газ у житловому будинку виключено у зв`язку з несанкціонованим споживанням природного газу абонентом ОСОБА_1 , останній від підпису відмовився (а.с. 27).

З повідомлення Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» № 1751 від 06.06.2019 вбачається, що ОСОБА_1 запрошено на 14:05 год. 20.06.2019 в ПАТ «Львівгаз» за адресою м. Львів, вул. Золота, 42 для прийняття участі у засіданні Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу відповідно до вимог «Кодексу газорозподільних» систем».

Іншими словами з часу встановлення самовільної несанкціонованої врізки в газопровід (10.02.2016) і до 06.06.2019 (дата складення повідомлення про можливість участі у засіданні комісії), ПАТ «Львівгаз», як постачальник не вчиняв жодних дій щодо встановлення та стягнення збитків, у зв`язку з відповідними діями відповідача, як споживача.

В свою чергу, згідно витягу з протоколу № 20/06-Н засідання комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС АТ Оператор газорозподільної системи АТ «Львівгаз» від 20.06.2019, на засіданні комісії вирішено провести дорахунок вартості спожитого природного газу за період з 10.02.2014 по 09.02.2016 в обсязі 21658,95 куб.м на суму 153642,16 грн. по споживачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 30, 32).

З повідомлення начальника Стрийського відділення «Львівгаз» Бринь Е.Я. надісланого ОСОБА_1 АДРЕСА_1 вбачається, що 20 червня 2019 року відбулося засідання центральної комісії по розгляду актів про порушення відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. За результатами даного засідання прийнято рішення щодо задоволення Акту про порушення №16нас-20/01 від 10.02.2016 та на виконання припису п. 12 глави 5 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем надіслано ОСОБА_1 : рахунок на оплату №69085069 від 03.07.2019 в розмірі 153642,16 грн., акт розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 20.06.2019 та копію акту про порушення від №16нас-20/01 від 10.02.2016 (а.с. 31).

Так, згідно рахунку на оплату ПАТ «Львівгаз» № 69085069 від 03.07.2019 відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити 153 642,16 грн. (у тому числі ПДВ), як вартість не облікованого об`єму природного газу (а.с. 33).

При цьому, стороною відповідача долучено до матеріалів справи інший рахунок на оплату ПАТ «Львівгаз» № 000059175 від 24.05.2016 згідно якого відповідач ОСОБА_1 мав сплатити цю ж суму за не облікований об`єм природного газу в розмірі 153642,16 грн, у тому числі ПДВ25607,03 грн (а.с. 65).

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що лише 20.06.2019 відповідач дізнався про обсяг не облікованого газу і його вартість, оскільки як зазначено вище, як об`єм не облікованого природного газу так і його вартість згідно різних рахунків на оплату, одні і ті ж.

Звертаючись з позовними вимогами АТ «Львівгаз» свої доводи зводить до того, що на засіданні Центральної комісії з розгляду актів про порушення 20.06.2019 прийнято рішення про задоволення акту про порушення № 16нзс-20/0 від 10.02.2016 та вирішено провести дорахунок вартості спожитого природного газу за період з 10.02.2014 по 09.02.2016 в обсязі 21 658,95 куб.м на суму 153 642,16 грн. яку відповідач зобов`язаний компенсувати. При цьому, не погоджуючись із оскаржуваним рішенням представник позивача покликається і на те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, однак при складанні Акту про порушення у позивача не виникло право на звернення в суд із позовом про стягнення донарахованого об`єму газу, оскільки таке право у товариства виникло лише після задоволення акту про порушення, тому вважає, що позивач набув право судового захисту (звернення із позовом) лише 20.06.2019.

Колегія суддів виходить з того, що питання правовідносин щодо функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

На час виникнення спірних правовідносин (10.02.2016) діяв Кодекс газорозподільних систем (далі Кодекс), затверджений постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494.

Пунктом 3 розділу 1 Глави І Кодексу визначено, що дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу.

Згідно із пунктом 4 розділу 1 Глави І Кодексу надано визначення, що несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом несанкціонованого відновлення газоспоживання, несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або під`єднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок чого порушується нормальний режим роботи ГРМ та/або здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу.

Відповідно до наданих визначень, несанкціонований відбір природного газу відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу.

Несанкціонований газопровід самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу).

Несанкціонований споживач фізична, юридична особа або фізична особа - підприємець, яка без укладання договору розподілу природного газу з оператором газорозподільної системи або на об`єкті, який не підключений до ГРМ в установленому порядку, здійснює несанкціонований відбір природного газу.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Глави ХІ Кодексу норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу.

У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу (пункт 1 розділу 5 Глави ХІ Кодексу).

Згідно із пунктом 2 розділу 5 Глави ХІ Кодексу Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Колегія суддів виходить із того, що сторона відповідача не спростувала факту порушення Кодексу ГРМ та правомірності дій товариства у зв`язку з цим, проведення дорахунку вартості спожитого природного газу, за відповідний період та обсяги.

Більше того, відповідачем не надано, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що акт про порушення №16нас-20/01 від 10.02.2016, у якому зафіксовано виявлене порушення Кодексу газорозподільних систем самовільну несанкціоновану врізку, для безоблікового споживання природного газу, складений на об`єкті житловому будинку АДРЕСА_1 , за своєю формою не відповідає вимогам Кодексу, складений неповноважними особами ПАТ «Львівгаз».

Пункт 4 розділу 5 Глави ХІ Кодексу передбачає, що у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.

З матеріалів справи встановлено, що оскільки споживач ОСОБА_1 відмовився від проставляння свого підпису на акті, така відмова застережена шляхом відповідного запису, при цьому акт підписаний трьома представниками оператора ГРМ і така відмова підтверджується відеозйомкою, яка велася представником ГРМ.

У цьому контексті колегія суддів також враховує пояснення свідків ОСОБА_9 який працює на посаді інженера АТ «Львівгаз», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які працють на посаді інженера з метрології АТ «Львівгаз», які зазначили, що у 2016 році вони проводили перевірку житлового будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та виявили несанкціонований газопровід, в зв`язку з чим було складено акт про виявлення факту порушення, який відповідач відмовився підписати, тому було залучено представника органу місцевого самоврядування - голову сільської ради, який ознайомився та підписався.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, пункт 1 розділу 2 Глави ХІ Кодексу визначає, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема наявність несанкціонованого газопроводу.

Відповідно до пункту 8 розділу 5 Глави ХІ Кодексу Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

Згідно із пунктом 11 розділу 5 Глави ХІ Кодексу за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

При складанні акта-розрахунку (абзац 3 пункту 11 розділу 5 Глави ХІ Кодексу) враховується таке: 1) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу; 2) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період після 01-го числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення, включається в баланс поточного календарного місяця за загальними правилами і вважається об`ємом постачання природного газу споживачу його діючим постачальником. Виключенням є об`єм природного газу, нарахований несанкціонованому споживачу та споживачу, у якого відсутній постачальник, вартість якого має бути компенсована Оператору ГРМ за цінами закупівлі ним природного газу в поточному календарному місяці; 3) при розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу має бути віднятий об`єм природного газу, фактично сплачений споживачем протягом періоду порушення. Виключенням є несанкціонований відбір природного газу поза охопленням комерційного вузла обліку; 4) при розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу пільги та субсидії, на які має право побутовий споживач, не враховуються.

Якщо несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів або фізичною особою, яка є несанкціонованим споживачем, початок періоду, за який визначається об`єм необлікованого природного газу, визначається з дня набуття споживачем (фізичною особою) права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення, але не більше двох років, що передували дню виявлення порушення (абзац 2 пункту 1 розділу 3 Глави ХІ Кодексу).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, крізь призму відсутності будь яких доказів чи заперечень сторони відповідача в принципі щодо суті матеріально-правової вимоги АТ «Львівгаз», колегія суддів констатує наявність достатніх доказів, які свідчать про порушення прав АТ «Львівгаз» та надають останньому можливість на судовий захист такого.

В свою чергу, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

На переконання колегії суддів, поза увагою місцевого суду залишилося те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Для того, щоб зробити висновок про те, що позовна давність спливла, необхідно встановити чи належало позивачу суб`єктивне право, про захист якого він просить, чи воно порушувалося відповідачем, і якщо так, то з якого моменту про це дізналася або повинна була дізнатися особа, чине зупинявся або не переривався строку давності, і нарешті, чи не було поважних причин його пропущення.

Якщо в результаті дослідження доказів у судовому засіданні буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності, а при визнанні причин пропущення такого строку поважними, порушене право має бути захищене.

Якщо ж буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропущення строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції міг застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності лише у разі обґрунтованості позовних вимог АТ «Львівгаз», тобто лише у разі визнання судом того, що відповідач ОСОБА_1 порушив права позивача, однак суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення обмежився лише констатацією факту спливу позовної давності, не зазначаючи при цьому жодних висновків, щодо існування самого суб`єктивного цивільного права, про захист якого позивач просить і факту його порушення або оспорювання, що за спірних правовідносин не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, оскільки не свідчить про помилковість висновків суду, однак поза увагою апеляційного суду залишатися не може.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги на спростування висновків суду у цьому контексті, колегія суддів зазначає таке.

19.04.2021 представник відповідача ОСОБА_10 подав суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, у якій покликаючись на час складання Акту про порушення та звернення з позовними вимогами просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із спливом позовної давності (а.с. 158-159).

Положеннями глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ передбачено порядок та підстави складання акта про порушення, виявленого у споживача.

Акт про порушення повинна розглядати комісія з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, яка визначає його правомірність.

Пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ також установлено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.

Акт про порушення є службовим документом, що підтверджує факт порушення, носієм доказової інформації про виявлені представниками Оператора ГРМ порушення побутовими споживачами вимог законодавства.

На підставі акта про порушення приймається відповідне рішення комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, що і є підставою для настання відповідних наслідків нарахування фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 19 червня 2019 року, справа № 629/868/18.

При цьому, висновок про те, що Акт про порушення є службовим документом, що підтверджує факт порушення узгоджується із висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06.11.2013 № 6-116цс13.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить переконання про те, що як факт порушення прав, так і можливість дізнатися про такі у позивача АТ «Львівгаз» були з часу виявлення порушення 10.02.2016, що виключало наявність перешкод реалізувати своє право на судовий захист у визначений законом строк.

При цьому, будь яких поважних причин пропущення такого строку, позивач не наводить, наприклад неможливості, у тому числі, з лютого 2016 року (часу виявлення порушення) до червня 2019 року розглянути на засіданні комісії Акт про порушення та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що позовну давність позивачем пропущено, є обгрунтованим.

Таким чином, районий суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 березня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк