Постанова

Іменем України

07 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 727/4112/18

провадження № 61-10201св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецький міський голова, Чернівецька міська рада, комунальна медична установа «Міська стоматологічна поліклініка»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попова-Завгородня Сніжана Григорівна, на постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Одинака О. О., Давнього В. П., Литвинюк І. М., від 12 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» (далі - КМУ «Міська стоматологічна поліклініка») про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на роботі, визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 березня 2004 року № 190-к його було призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора територіального медичного об`єднання «Стоматологія», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці.

На підставі вказаного розпорядження з ним було укладено контракт на термін із 16 березня 2004 року до 15 березня 2005 року, в подальшому розпорядженнями Чернівецького міського голови були внесені зміни в трудовий контракт, який було продовжено до 31 березня 2018 року.

Позивач вказував, що всі трудові контракти укладались не з часу закінчення дії попереднього трудового контракту, а з 16 березня 2004 року, тобто з моменту укладення першого трудового контракту. Трудові договори (контракти) між ним та міським головою неодноразово переукладалися впродовж більше десяти років, після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривали і жодна зі сторін не вимагала їх припинення, а тому дія трудового договору є продовженою на невизначений строк.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 04 серпня 2014 року

№ 720-к внесено зміни в трудовий контракт, викладено його в поточній редакції від 01 серпня 2014 року № 1479, на термін з 01 серпня 2014 року до 31 березня 2015 року. Він не писав жодної заяви до роботодавця про укладення з ним строкового контракту, не вказував строк, на який необхідно прийняти його на роботу, оскільки із 16 березня 2004 року діяв трудовий договір, укладений на невизначений строк.

Крім того, станом на 01 серпня 2014 року діяв ще один трудовий контракт

від 01 січня 2014 року № 1447, укладений із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , в який не були внесені зміни розпорядженням

від 04 серпня 2014 року № 720-к, а в подальшому Чернівецький міський голова своїм розпорядженням від 16 березня 2015 року № 178-к дію трудового контракту в редакції від 01 серпня 2014 року № 1479 припинив у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту з 31 березня

2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 18 березня 2015 року

№ 191-к його призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» за трудовим контрактом до 31 березня 2018 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 березня 2018 року

№ 240-к припинено дію трудового контракту та звільнено його з роботи з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора ТМО «Стоматологія» у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

30 січня 2018 року, за два місяці до звільнення 31 березня 2018 року, він звернувся до Чернівецького міського голови із письмовою заявою, в якій просив продовжити з ним дію трудового договору (контракту) на виконання обов`язків головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» і директора МТМО «Стоматологія» та вважати його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Листом від 30 січня 2018 року № 01/02-06/221 Чернівецький міський голова повідомив, що з 31 березня 2018 року буде припинено дію трудового контракту від 01 квітня 2015 року № 1523 та звільнено його з посади в зв`язку із закінченням дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України). У вказаному листі також зазначено, що він може взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія».

Починаючи з 30 березня 2018 року за станом здоров`я він перебував на лікарняному, про що повідомив роботодавця, в той час як відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України звільнення працівника з роботи в період тимчасової непрацездатності не допускається.

Крім того, роботодавець не запропонував йому іншої посади, не забезпечив дотримання основних гарантій працівника при звільненні, поряд із тим, що він має додаткові гарантії як інвалід війни, передбачені частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», чим позбавив його та його сім`ю, в складі якої двоє неповнолітніх дітей, права на працю і засобів до існування.

ОСОБА_1 вважав своє звільнення незаконним, у зв`язку з чим просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови О. Каспрука від 29 березня 2018 року № 240-к «Про звільнення

ОСОБА_1 - головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія»;

- поновити його на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора міського ТМО «Стоматологія»

з 31 березня 2018 року;

- визнати його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк на виконання обов`язків головного лікаря

КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія»;

- стягнути з КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 959, 65 грн одноденної заробітної плати та допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати середнього заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі.

Інформація про рух справи в судах та короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 липня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Чернівецького міського голови Каспрука О. П. від 29 березня 2018 року № 240 к «Про звільнення ОСОБА_1 - головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора міського територіального медичного об`єднання «Стоматологія».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 31 березня 2018 року.

Стягнуто з КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 60 457, 95 грн за вирахуванням суми податку та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 60 457, 95 грн відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 31 березня 2018 року є незаконним, оскільки діє трудовий контракт від 01 січня

2014 року № 1447, укладений із секретарем міської ради

Михайлішиним В. М. , в який не було внесено змін розпорядженням міського голови від 04 серпня 2014 року № 925-к і який не припинив свою дію.

Трудовий контракт від 01 січня 2014 року № 1447, укладений позивачем із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , який на той час виконував обов`язки Чернівецького міського голови, мав термін дії з 01 січня 2014 року до 31 березня 2015 року, тобто один рік і три місяці і не був ніким розірваний та припинений. Трудові відносини позивача фактично тривали, сторони цього трудового контракту не вимагали їх припинення, а тому дія цього контракту неодноразово вважалась продовженою на строк, на який його було укладено - тобто на строк з 01 квітня 2015 року до 30 червня

2016 року, з 01 липня 2016 року до 30 вересня 2017 року та вважається продовженою з 01 жовтня 2017 року до 31 грудня 2018 року.

Позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня

2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Попової-Завгородньої С. Г. залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання його таким, що працює на умовах безстрокового трудового договору, залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. ОСОБА_1 прийнятий на посаду за контрактом від 01 квітня 2015 року, на час укладення якого вже діяли встановлені законом обов`язкові умови укладення з такою категорією осіб контракту у формі строкового трудового договору, а тому невідповідність закону визначення строку в контракті за трудовими відносинами з 2004 року втратили свою актуальність на момент припинення таких 31 березня 2015 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційні скарги Чернівецького міського голови та Каспрука О. П. залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є незаконним. Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року

№ 1649-к внесено зміни в трудовий контракт, укладений між секретарем Чернівецької міської ради Михайлішиним В. та ОСОБА_1 від 01 січня

2014 року № 1447, викладено його в редакції від 26 грудня 2018 року № 2074. До матеріалів справи приєднано трудовий контракт укладений

26 грудня 2018 року № 2074, з якого вбачається, що ОСОБА_1 наймається на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 01 січня 2014 року до 25 грудня 2023 року. Розпорядження секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к є чинним. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії трудового контракту між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 не закінчився, підстав для припинення трудового договору немає.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року касаційну скаргу Каспрука О. П. задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів виходила з того, що Каспрук О. П. не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції 16 жовтня 2018 року, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім того Верховний Суд вказав, що пославшись в оскаржуваній постанові від 16 травня 2019 року в обґрунтування незаконності звільнення позивача з роботи на розпорядження секретаря Чернівецької міської ради

від 26 грудня 2018 року № 1649-к, апеляційний суд взяв до уваги та оцінив нові обставини та докази, які на момент ухвалення рішення суду першої інстанції 04 липня 2018 року не існували та не були предметом дослідження.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційні скарги Чернівецького міського голови, Каспрука О. П. задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня

2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради про визнання розпорядження від 29 березня 2018 року № 240-к незаконним та його скасування, поновлення на роботі, до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня

2018 року в частині вирішення вимог позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови про визнання таким, що працює на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, змінено, викладено його мотивувальну частину в новій редакції.

В решті рішення суду, в частині яка оскаржується, залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що укладений із позивачем на підставі розпорядження Чернівецького міського голови від 15 березня 2004 року

№ 190-к строковий трудовий контракт, який у подальшому неодноразово продовжувався, був оформлений відповідно до положень трудового законодавства, а саме статей 21 - 24 КЗпП України. Також відповідає вказаним вимогам і контракт, укладений з позивачем на підставі розпорядження Чернівецького міського голови від 18 березня 2015 року №191-к. Підписання ОСОБА_1 вказаних контрактів з подальшим внесенням узгоджених сторонами змін, вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контракті.

За відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії контракту угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі

пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Дія контракту в редакції від 01 січня 2014 року №1447 закінчилась з моменту укладення контракту в редакції від 01 серпня 2014 року №1479. Дія контракту в редакції від 01 серпня 2014 року №1479 закінчилась 31 березня 2015 року відповідно до умов такого контракту. 01 квітня 2015 року почав діяти контракт від 01 квітня 2015 року № 1523, який регулював трудові відносини між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 до 31 березня 2018 року.

Крім того Чернівецький міський голова є посадовою особою територіальної громади відповідного міста, тобто органу (юридичної особи) від імені якого він діє.

Підстави для притягнення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» до матеріальної відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В касаційній скарзі на постанову Чернівецького апеляційного суду

від 12 травня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попова-Завгородня С. Г., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржену постанову апеляційного суду скасувати в частині вирішення вимог про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на роботі, визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та залишити в цій частині в силі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попова-

Завгородня С. Г. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі

№ 727/4112/18.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У серпні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, застосував норми права без врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у цій справі та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня

2020 року в справі № 464/104/16-ц.

Заявник наполягає на тому, що звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» 31 березня 2018 року відбулося в період дії трудового контракту від 01 січня 2014 року № 1447, укладеного із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , в який не було внесено змін розпорядженням міського голови від 04 серпня 2014 року № 925-к і який не припинив свою дію 31 березня 2018 року та діяв до 31 грудня 2018 року.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 березня 2004 року №190-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора ТМО «Стоматологія», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці на термін

з 16 березня 2004 року до 15 березня 2005 року включно, в порядку переведення на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України. Підстава трудовий контракт (строковий трудових договір) від 16 березня 2004 року № 233.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 03 лютого 2005 року

№ 93-к внесено зміни в підпункт 7.1 трудового контракту в редакції

від 01 вересня 2004 року № 309.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 серпня 2006 року

№ 801-к внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 липня 2006 року № 549 зі строком дії з 01 вересня 2004 року по 31 грудня 2007 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 10 липня 2007 року

№ 488-к внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 червня 2007 року № 705 зі строком дії з 01 червня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 28 грудня 2007 року

№ 923-к внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 січня 2008 року № 795.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 26 серпня 2010 року

№ 697-к внесено зміни в трудовий контракт (строковий трудових договір) зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 січня 2010 року № 896 зі строком дії з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 серпня 2011 року

№ 788-к внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 липня 2011 року № 1228 зі строком дії з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Розпорядженням від 26 грудня 2013 року № 925-к за підписом секретаря Чернівецької міської ради, внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 січня 2014 року № 1447 зі строком дії

з 01 січня 2014 року по 31 березня 2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 04 серпня 2014 року

№ 720-к внесено зміни в трудовий контракт зі ОСОБА_1 , викладено його в редакції від 01 серпня 2014 року № 1479 на строк з 01 серпня 2014 року

до 31 березня 2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 16 березня 2015 року

№ 178-к припинено дію трудового контракту (строкового трудового договору) від 01 серпня 2014 року № 1479, звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» 31 березня 2015 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 18 березня 2015 року

№ 191-к 01 квітня 2015 року призначено ОСОБА_1 головним лікарем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директором МТМО «Стоматологія» за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) в редакції

від 01 квітня 2015 року №1523 на строк з 1 квітня 2015 року до 31 березня

2018 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 березня 2018 року

№ 240-к припинено дію трудового контракту та звільнено позивача з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» в зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом (-ами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального прававиключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Апеляційний суд, встановивши, що 31 березня 2018 року закінчився строковий трудовий договір, укладений зі ОСОБА_1 на зайняття посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія», дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження

від 29 березня 2018 року № 240-к у зв`язку з закінченням строкового трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно пункту 7.1 трудового контракту від 01 січня 2014 року № 1447 строк його дії було визначено із 01 січня 2014 року, що узгоджується із розпорядженням № 925-к від 26 грудня 2013 року.

При цьому. згідно розпорядження № 720-к від 04 серпня 2014 року в трудовий контракт зі ОСОБА_1 було внесено зміни та викладено його в редакції від 01 серпня 2014 року № 1479.

З моменту укладення трудового контракту від 01 серпня 2014 року № 1479 саме він регламентував трудові відносини із ОСОБА_1 , а не попередній контракт від 01 січня 2014 року № 1447, що повинен був усвідомлювати і сам ОСОБА_1 , підписуючи контракт № 1479.

Розпорядженням № 178-к від 16 березня 2015 року дія трудового контракту № 1479 від 01 серпня 2014 року припинена 31 серпня 2015 року, про що внесено відповідний запис до трудової книжки позивача.

На час прийняття оскарженого розпорядження про звільнення ОСОБА_1 діяв контракт № 1523 від 01 квітня 2015 року, який і регулював трудові відносини між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 до 31 березня 2018 року.

При цьому, відсутні підстави вважати, що на момент звільнення ОСОБА_1 працював на умовах безстрокового трудового договору укладеного на невизначений строк.

Належні та допустимі докази звільнення ОСОБА_1 в період його тимчасової непрацездатності судам не надано.

Оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням закону, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення його на роботі та похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги, які переважно зводяться до незгоди із обставинами встановленими апеляційним судом та необхідністю переоцінки доказів у справі, підлягають відхиленню, з огляду на положення статті 400 ЦПК України про межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Верховний Суд, скасовуючи 17 березня 2021 року у цій справі постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, виходив зокрема з наявності обов`язкових підстав для їх скасування передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України та помилкового врахування апеляційним судом нових доказів.

Надаючи оцінку законності звільнення позивача з роботи, апеляційний суд, зваживши на висновки Верховного Суду у постанові від 17 березня 2021 року, не враховував новий доказ - розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 26 грудня 2018 року № 1649-к.

Постанова апеляційного суду не суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 464/104/16-ц, на яку послався заявник в касаційній скарзі.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України оскаржене судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженої постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попова-Завгородня Сніжана Григорівна, залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта