Ухвала

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 204/523/21

провадження № 61-2455ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - виконавча служба) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 102 757 грн.

Позов мотивовано тим, що виконавчій службі перебував на виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 квітня 2018 року позивач звернувся до виконавчої служби з метою отримання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, яка у порушення 10-денного строку була вручені тільки 08 травня 2018 року.

08 травня 2018 року ним отримано постанову про арешт майна боржника від 18 квітня 2018 pоку, постанову про арешт коштів боржника від 20 квітня 2018 pоку, постанову про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 18 квітня 2018 pоку, постанова про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» від 17 квітня 2018 року.

Під час вручення зазначених постанов державний виконавець запропонувала виступити «посередником» між позивачем та колишньою дружиною ОСОБА_2 щодо надання ним дозволу на перебування сина закордоном, у зв`язку з чим, у травні 2018 року позивач звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Також позивачем подано заяву про злочин та клопотання про допит державного виконавця. Після зазначених подій державний виконавець постановою від 12 вересня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу, зменшила суму заборгованості за аліментами до 119 000 грн, знято арешти, накладені у межах виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що всі ці дії спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати та спілкуватися із дитиною, оскільки до боржника, відповідно до частини дев`ятої статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можуть застосовуватись тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження прав. На сьогоднішній день малолітній син перебуває за межами України, а всі дії стягувача ОСОБА_2 та виконавчої служби спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати, спілкуватися з дитиною.

14 грудня 2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області задоволено скаргу ОСОБА_1 частково, визнано дії державного виконавця неправомірними, а розрахунки заборгованості незаконними, тобто відбулося порушення конституційних прав позивача забезпечених Конституцією України та Протоколом №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права мирно володіти своїм майном.

Також державний виконавець фактично звинуватила позивача в кримінальному злочині та майже 5 місяців в Автоматизованій системі виконавчого провадження позивач був «боржником» за аліментами і це використовувалось в судових інстанціях іншої країни.

Тривала боротьба на захист свого права виснажує позивача, змінює його нормальний життєвий ритм, у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатися зі скаргами на незаконні дії державних виконавців, що викликає психологічне напруження та розчарування в тому, що державні органи в особі органу державної виконавчої служби використовують тиск для шантажу та зниження ділової репутації.

Також, на думку позивача, упереджені, неправомірні та незаконні дії державного виконавця до затягування судового розгляду у Польщі і як наслідок - до тяжкого психологічного стану його дитини, чим позивачу було завдано моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року скасовано рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди у розмірі 102 757 грн, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягаю касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі вимоги майнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 102 757 грн.

Отже, ціна позову у цій справі складає 102 757 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00*100=248 100,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко