Справа № 509/1103/21
Провадження № 2-о/496/25/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Диженко М.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться вказана цивільна справа.

Ухвалою суду Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.04.2021 року матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Овідіопільський РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значеннянаправлено на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за підсудністю.

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 постійно проживала на території України з 05.02.1986 року по 09.07.1992 року і постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року.

Представник заявника в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву в якій просила справу розглянути справу у її відсутність та відсутність заявника, зазначивши, що заяву підтримує та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, крім того в матеріалах справи наявний відзив від 23.03.2021 року із змісту якого вбачається, що до компетенції ГУ ДМС України в Одеській області належить представництво інтересів у суді, оскільки Овідіопольський РВ ГУДМС України в Одеській області є територіальним підрозділом Головного управління. ГУ ДМС України в Одеській області заперечує вимоги ОСОБА_1 та вважає, що розгляд справи має бути здійснений за правилами загального позовного провадження та зазначає, що заявник, не зверталась до територіальних підрозділів ДМС України з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надала до ДМС України жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним та просив заяву про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вищенаведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд погоджується з думкою представника ГУ ДМС України в Одеській області, що із матеріалів справи вбачається спір про право.

Так зацікавлена особа заперечує проти задоволення заяви, як заперечує і спосіб, обраний громадянкою Вірменії ОСОБА_1 для захисту свого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із вказаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пп.1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У п. 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом 1 п. 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з абз.2 п. 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Заявником та його представником не було надано доказів того, що вона зверталась до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для встановлення належності до громадянства України, або доказів того, що їй було відмовлено у встановленні належності до громадянства України та зважаючи на наявні заперечення представника Головного управління Державної міграційної служби України, за даних обставин вбачається спір про право.

Надана до суду копія листа від Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про те, що для набуття ОСОБА_1 громадянства України необхідно підтвердити факт проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року), на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України (13.11.1991 року) у судовому порядку, але вказаний лист не може бути прийнятий судом як доказ, з урахування того, що він не має реєстраційного номер, а також невідомо коли він був виданий представнику заявника.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із заявлених заявником вимог, вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, а тому, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що вона вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 315, 294 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у порядку загального або спрощеного позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 01.04.2022 року.

Суддя М.Л. Пасечник