У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2022 р.

м. Київ

справа № 755/15522/19

провадження № 6/755/248/22

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про розстрочку виконання судового рішення, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл,

УСТАНОВИВ:

11.02.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року, посилаючись на те, що її матеріальне становище не дозволяє сплатити всю суму, яка стягнута за постановою суду, а саме: судові витрати в розмірі 34 722,08 грн., виконавчий збір у розмірі 3 472,20 грн. та виконавчі витрати в сумі 369,00 грн. відповідно до виконавчого листа № 755/15522/19 від 21.01.2022 року, оскільки на утриманні заявника знаходяться двоє малолітніх дітей, 2010 року народження та 2021 року народження, заявник до 08.12.2021 року перебувала у декретній відпустці, з грудня 2021 року працює лише на 0,5 ставки, заощаджень у вигляді депозитних рахунків заявник не має, тому вимушена звернутись з даною заявою до суду, в якій просить розстрочити виконання постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року шляхом встановлення графіку розстрочки виплат щомісячно по 3 505,75 грн. з 28.02.2022 року по 31.12.2022 року .

Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про день час та місце судового розгляду заяви повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріли справи, дослідивши подані заявником докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2019 року у справі № 755/15522/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл - відмовлено.

Постановою Верховного суду від 24.06.2021 року постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року - скасовано та постановлено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл - задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 вересня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 34 722,08 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл. Витребувано із Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/15522/19. У задоволенні клопотання про зупинення (дії) виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.

11.02.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року.

Як убачається з матеріалів заяви, на утриманні ОСОБА_1 перебувають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 16.12.2010 року, актовий запис № 2262, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.10.2021 року, актовий запис № 2268.

За даними Довідки, виданої ТОВ «Рекордаті Україна» № 2 від 03.02.2022 року, ОСОБА_6 дійсно працює в ТОВ «Рекордаті Україна» з 13.05.2014 року на посаді менеджера по роботі з ключовими клієнтами. Дохід за період з 01.08.2021 року по 31.01.2022 року склав 377 655,01 грн. Заробітна плата за грудень 2021 року становить 16 113,93 грн., за січень 2022 року - 19 906,98 грн.

Крім того, долучено до матеріалів заяви Виписку з рахунку АТ «ОТП Банк» приватного клієнта ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до роз`яснень п.10 постанови пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють його виконання. У вирішенні питання про розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

За п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 вказує на те, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей та працює лише на 0,5 ставки, тому матеріальне становище не дозволяє сплатити всю суму, яка стягнута за постановою суду, а саме: судові витрати в розмірі 34 722,08 грн. Вказані обставини на думку ОСОБА_1 свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 435 ЦПК України для розстрочки виконання рішення суду.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши наявні в матеріалах заяви докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розстрочки виконання постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року, за якою стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 34 722,08 грн., - оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав заявленої розстрочки, заявник є працевлаштованою особо, отримує регулярний дохід, ураховуючи, що обов`язок по утриманню дітей заявника законом покладено на обох батьків. При цьому, заявником не наведено у заяві про розстрочку виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які послалась заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочки виконання рішення суду.

Як вбачається в системного аналізу ст. 435 ЦПК України, закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Разом з тим, суд не убачає підстав для задоволення вимоги заявника про зняття арешту з рахунків заявника, оскільки заявлені дії, що вчинено в межах виконавчого провадження, належать до компетенції державного/приватного виконавця, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, а дії виконавця підлягають до оскарження у порядку статті 447 ЦПК України, ураховуючи відсутність в матеріалах заяви доказів відкриття виконавчого провадження та накладення в його межах арешту на рахунки заявника.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про розстрочку виконання судового рішення, подана в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 435 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про розстрочку виконання судового рішення, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 05 квітня 2022 року.

Суддя: В.І. Галаган