Справа № 450/453/22 Провадження № 2/450/1048/22
УХВАЛА

про скерування справи за підсудністю

09 лютого 2022 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О., перевіривши в м. Пустомити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача 1 Акціонерного товариства «Райффайзен банк», відповідача 2 Акціонерного товариства «Кристалбанк», відповідача 3 Публічне акціонерне товариство «Вектор Банк», відповідача 4 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, яка надійшла до суду 04.02.2022 року,

в с т а н о в и в :

04.02.2022 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 Акціонерного товариства «Райффайзен банк», відповідача 2 Акціонерного товариства «Кристалбанк», відповідача 3 Публічне акціонерне товариство «Вектор Банк», відповідача 4 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, в якому позивач просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги №114/251t від 28 вересня 2016 р. укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором №014/7299/74/55832 укладеним з ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір факторингу від 24.05.2017 р. укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором №010/8-3/3684/в від 23.04.2008 р. укладеним з ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.08.2018 р., укладений між АТ «Кристалбанк» та ТзОВ «ФК «Омега Фактор» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором №010/8-3/3684/в від 23.04.2008 р. укладеним з ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в від 23.04.2008 р. на суму 140000,00 доларів СІНА. Даний кредит був забезпечений іпотекою - квартирою АДРЕСА_1 .

Крім цього, 24.05.2017 р. АТ «Райффайзен банк» було укладено договір факторингу з ПАТ «Кристалбанк» за яким в порядку та на умовах визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати клієнту загальну суму фінансування, а клієнт відступити факторові права вимоги, вказані в реєстрі кредитних операцій до відступлення, включаючи права нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати в позичальників оплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів згідно з кредитними договорами.

Згідно з Витягом з реєстру відступлених прав вимоги від 25.05.2017 р. було відступлено по цьому договору право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №010/08-3/3684/в від 23.04.2008 р. на суму заборгованості яка складає 93405,39 долари США.

На виконання умов договору кредиту №010/08- 3/3684/в від 23.04.2008р. позивачем було передано в іпотеку майно - квартира

АДРЕСА_1 подальшому право вимоги ОСОБА_1 по договору №010/08-3/3684/в від 23.04.2008р. було відступлено від ПАТ «Кристалбанк» до ТзОВ «ФК «Омега Фактор».

Позивачем заявлено вимоги стосовно договору про відступлення права вимоги від 30.08.2018 року, за кредитним договором № 010/8-3/3684/в від 23.04.2008 року, на підставі якого ТзОВ «ФК «Омега Фактор» набуло право вимоги за вказаним договором.

На підставі вищевказаного спірного договору факторингу, сторонами правочину 30.08.2018 року було також укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.04.2008 року.

Отже, наслідки розгляду справи щодо договору про відступлення права вимоги від 23.04.2008 року впливають на права стосовно предмету нерухомого майна, переданого в якості іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України).

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо. Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Cловосполучення з приводу нерухомого майна необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки наслідки розгляду справи стосовно спірного договору впливають на права та інтереси сторін договору щодо прав на нерухоме майно квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , суд доходить до висновку, що до зазначеної справи підлягають застосуванню правила підсудності справи у відповідності до ч.1 ст. 30 ЦПК України.

З урахуванням того, що вищезазначене нерухоме майно розташоване в Сихівському районі, та відносно за територіальною юрисдикцією до Сихівського районного суду м. Львова, суд приходить до висновку про непідсудність справи Пустомитівському районному суду Львівської області.

Положеннями статті 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне передати справу для розгляду доСихівського районного суду м. Львова, за територіальною юрисдикцією.

Керуючись ст. 259 -261 ЦПК України,

постановив:

Цивільну справу № 450/453/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Акціонерного товариства «Райффайзен банк», відповідача 2 Акціонерного товариства «Кристалбанк», відповідача 3 Публічне акціонерне товариство «Вектор Банк», відповідача 4 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Омега Фактор, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, направити за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова (вулиця Чоловського, 2, м. Львів, Львівська область).

Ухвала суду набирає законної сили 09.02.2022 року.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

СуддяЄ. О. Данилів