Справа № 206/2-1238/11
Провадження № 22-ц/801/616/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 рокуСправа № 206/2-1238/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Француз М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Сведбанк», ОСОБА_2 (особа яка подала апеляційну скаргу), ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2022 року, постановлене у складі судді Бойка В. М. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 206/2-1238/11.

Заява мотивована тим, що Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2013 року, було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним кредитний договір № 0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 із застосуванням наслідків його недійсності. Рішення набуло законної сили 29.04.2021 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 за договором №0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року було укладено договори: поруки від 15.02.2008 року та нотаріально посвідчений договір іпотеки №0.101/0108/71-001-2-01 від 15.02.2008 року, згідно з умовами якого, в заставу було передано належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1 .

Проте коли після визнання кредитного договору він як власник квартири, переданої в іпотеку, звернувся до державного реєстратора про зняття обтяження, той йому відмовив, оскільки в рішенні Вінницького міського суду від 17.06.2013 року не зазначено про скасування такого обмеження. Тому заявник вважає, що суд повинен ухвалити додаткове рішення з цього питання про зняття заборони відчуження з належної йому квартири та визнати недійсним договір поруки та договір іпотеки.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те. що хоча заява про винесення додаткового рішення і подана строк, передбачений ч 2 ст. 270 ЦПК: до закінчення строку виконання рішення, проте вимога, яку просить вирішити ОСОБА_2 , не є додатковою, такою, яка може бути вирішена судом в порядку статті 270 ЦПК України, а в разі її задоволення це призведе до зміни ухваленого у справі рішення, а не до його доповнення, що є неприпустимим.

З таким додатковим рішенням не погодився ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити його заяву про винесення додаткового рішення.

Зазначає в обґрунтування апеляційної скарги, що суд першої інстанції невірно застосував норми права, не врахував, що Пленумом ВСУ від 06.11.2009 року № 9 було роз`яснено, що в разі визнання первинного правочину недійсним автоматично втрачають чинність правочини, укладені на його підставі відсутні потреба звертатися з позовом про визнання їх недійсними. Помилковим є посилання суду першої інстанції на можливість звернутися до суду в порядку статті 158 ЦПК України, так як ця стаття регулює питання забезпечення позову, а він в своїй заяві просив ухвалити додаткове рішення про зняття заборони на належну йому квартиру та визнати недійсними укладені договори поруки та іпотеки.

Відзив від інших учасників справи у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено наступне:

15.02.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» дійсно було укладено кредитний договір №0101/0208/71-019.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 за договором №0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року було укладено договори: поруки від 15.02.2008 року та нотаріально посвідчений договір іпотеки №0.101/0108/71-001-2-01 від 15.02.2008 року, згідно з умовами якого, в заставу було передано належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду від 17.06.2013 року визнано недійсним кредитний договір № 0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 із застосуванням наслідків недійсності правочину. Зобов`язано сторони повернути другій стороні все, що вони одержали на виконання цього правочину. Стягнуто з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату ІТЗ у розмірі 37 грн, витрати за судово-економічну експертизу у розмірі 2 400 грн.(а.с. 221-224, т.2).

27 березня 2017 року особа, яка не брала участі в розгляді справи, - ПАТ «Дельта Банк», подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк». Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».

Постановою Верховного Суду від17 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року скасовано, передано справу № 206/2?1238/11 на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Постановою Верховного суду від 10.11.2021 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвент» залишено без задоволення. Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29.04.2021 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3,4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_2 зазначав, що недійсність основного (кредитного) договору обумовлює недійсність договорів, які укладені в забезпечення його виконання: договору поруки від 15.02.2008 року та договору іпотеки № 0101/0108/71-001-2-01 від 15.02.2008 року, проте суд, вирішуючи справу, не зазначив про їх недійсність, тобто не вирішив це питання.

Суд першої інстанції вірно послався на ту обставину, що укладені в забезпечення основного виконання договори (поруки та іпотеки) не можуть бути визнані недійсними, як зазначив заявник «автоматично».

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто наслідки недійсності правочину стосуються лише тих дій, які були вчинені на виконання такого правочину.

Заявник ОСОБА_2 здійснює власне трактування Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 та зазначає, що визнання недійсним основного правочину автоматично тягне недійсність правочинів, укладених на його підставі. Слід зазначити, що вказана Постанова Пленуму ВСУ не містить такого положення. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що роз`яснення, дані в Постановах Пленуму ВС носять рекомендаційний характер.

Недійсність договорів поруки, іпотеки, скасування обтяження, укладеного на підставі договору іпотеки, не були предметом розгляду справи що розглядається, а відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що задоволення поданої ОСОБА_2 заяви призведе до зміни ухваленого у справі рішення, а не доповнить його.

Дійсно суд першої інстанції помилково послався у своєму рішенні на статтю 158 ЦПК України, яка регулює питання скасування заходів забезпечення позову, проте це не змінює правильних висновків суду першої інстанції. Також апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що в разі відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд мав би постановити такий документ як ухвала суду (частина 5 статті 270 ЦПК України), проте в цій справі суд помилково назвав цей документ «Додаткова постанова». Суд апеляційної інстанції не має процесуальної можливості виправити цю помилку, а оскільки порушене заявником ОСОБА_2 питання вирішено вірно, тому суд обмежується лише вказівкою на допущену судом першої інстанції помилку з метою недопущення її в подальшому

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі. Вірно визначився з характером правовідносин, встановив дійсні обставини справи та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні поданої заяви, доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

Таким чином, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін (стаття 375 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

Т. Б Сало