Справа № 463/1529/20 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/574/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M.» - Арутюнової Н.Ф., представниці третьої особи Держмитслужби України - Івасечко Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Жовніра Г.Б. від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M.» до ОСОБА_2 , треті особи: Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області та Державної митної служби України про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M» право власності на автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M» 3153 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні) сплаченого судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки при його винесенні судом першої інстанції, було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи; визнані доведеними невстановлені обставини справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Повідомляє, що спірний автомобіль був добровільно переданий Позивачем (з слів ОСОБА_4 - директором автосалону) Відповідачу під час ведення спільного господарства сторонами. Звертає увагу, що органами досудового розслідування Національної поліції перевірено та встановлено, що жодних неправомірних дій Відповідач при реєстрації вказаного автомобіля не вчиняла. Вказує, що за допомогою оспорюваного рішення Позивач став володільцем транспортного засобу на території України, таким чином обійшовши усі митні, реєстраційній та інші державні, передбаченим законодавством платежі, та може відчужувати таке майно, таким чином буде спричинено шкоду бюджету України. Також, оскільки право власності Відповідача на автомобіль не скасовано та не оспорюється, внаслідок ухвалення рішення від 28.12.2020 року виникає колізія, станом на сьогоднішній день на один об`єкт рухомого майна є два власники, що не передбачено нормативно-правовими актами на такий вид майна.

В судове засідання відповідачка та представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області не з`явилися, однак, уд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Судом залучено до участі у справі як третю особу Державну митну службу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивача в заперечення апеляційної скарги, представниці третьої особи, яка поклалась на розсуд суду, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, а також усних пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.ст. 11,15,16, 202, 203, 321, 387, 392, 1212 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 34 Закону України «Про дорожні рух», ст.ст. 12,13,76, 81, 82, 141 ЦПК України, та задовольняючи позов виходив з того, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та Свідоцтва про власність НОМЕР_4 автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 належить на праві власності ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M», дата реєстрації 29.04.2015 р. Відповідно до Сертифікату Акціонерного товариства «AUTOSALONE M.T.&D.M»., представником підприємства є ОСОБА_4. Відповідно до витягу з Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту ДАІ МВС України та відзиву Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 з 11.04.2019 р. належить на праві власності ОСОБА_2 . Суд встановив, що згідно електронного витягу з АСМО «Інспектор» у якій вказано, що представником країни відправлення (експорту) декларант є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , а одержувачем відповідачка ОСОБА_2 . Суд заначив, що відповідачем та її представником не надану суду жодних документів, які б підтверджували правомірність вибуття спірного автомобіль із власності позивача. Також представник відповідача не зміг пояснити суду на якій правовій підставі та яким чином фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , експортувала, належний позивачу автомобіль для відповідачки. Суд вказав, що позивачем в поданому ним позові заявлено вимоги про визнання права власності на рухоме майно, витребування цього рухомого майна з чужого незаконного володіння - у відповідача. Отже, при розгляді позову про визнання (захист) права власності та про витребування майна із чужого незаконного володіння суд на підставі поданих сторонами доказів повинен з`ясувати, з яких саме підстав та у який спосіб сторонами у свій час набуто право власності на спірний об`єкт, чи є такі підстави та спосіб законними. Суд встановив, що на підставі наявних доказів, які не оспорюються сторонами та не викликають в суду сумнівів щодо їх належності, допустимості та достовірності, позивачу ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M» з 29.04.2015 р. належить на праві власності автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 . В подальшому в 2019 р. спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача у власність ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту ДАІ МВС України. В той же час відповідачем не представлено суду жодних документів, які б підтверджували правомірне припинення права власності позивача на автомобіль відповідно до наведених вище вимог закону. Також суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на підставі яких було здійснено реєстрацію спірного автомобіля. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач на даний час являється законним власником спірного нерухомого майна, його право власності фактично оспорюється відповідачкою, яка володіє спірним майном без достатньої правової підстави. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд вважав, що володіння відповідачкою спірним автомобілем являється незаконним, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення спірного рухомого майна, а у відповідача - обов`язку здійснити таке повернення в натурі. З викладених підстав суд вважав позовні вимоги про визнання за позивачем права власності та про витребування майна з незаконного володіння відповідача обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають до задоволення. Також суд зазначив, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

20.02.2020 ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M.» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи регіональний сервісний центр МВС у Львівській області, Львівська митниця ДФС, правонаступником якої є Державна митна служба України, у якому просили:

- визнати за ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M.» право власності на автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 ;

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 .

Позовні вимоги мотивували тим, що автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 належить на праві власності ТзОВ автосалон «M.T.&D.M», що підтверджується свідоцтвом про власність НОМЕР_4. Згідно сертифікату АТ ОСОБА_4 є єдиним адміністратором та представником автосалону «M.T.&D.M». Зі слів ОСОБА_4 , такий в 2017 році приїхав в Україну на автомобілі «Toyota aygo», даний автомобіль він вирішив залишити для користування відповідачці. У грудні 2018 року виник особистий конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , він покинув Україну на літаку. Повернувшись в Італію він захотів повернути належний автосалону автомобіль, намагався домовитись з відповідачкою, однак така ні на дзвінки ні на повідомлення не відповідала. В квітні 2019 року йому стало відомо, що спірний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2 та йому було присвоєно номерні знаки: НОМЕР_2 . Такі дії відповідачки та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області позбавило позивача на території України права власності на дане авто, в той самий час як на теренах Європейського Союзу, зокрема Республіки Італія, назване авто все ще належить на праві власності ТзОВ автосалону «M.T.&D.M». Отже вважає, що реєстрація автомобіля «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 , здійснена Регіональним сервісним центром МВС у Львівській області є незаконною. Позивач нікому не відчужував автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 та досі є єдиним власником вказаного транспортного засобу. Посилається на ст.ст.387, 392 ЦК України та просить задоволити позовні вимоги.

Згідно ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За ст. 203 ЦК України, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою;

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договір фінансового лізингу;

акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби;

інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, - згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та Свідоцтва про власність НОМЕР_4 автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 належить на праві власності ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M», дата реєстрації 29.04.2015 р. (а.с.5,8)

Відповідно до Сертифікату Акціонерного товариства «AUTOSALONE M.T.&D.M»., представником підприємства є ОСОБА_4.

Згідно витягу з Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту ДАІ МВС України та відзиву Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 з 11.04.2019 р. належить на праві власності ОСОБА_2 . (а.с.57-62)

З електронного витягу з АСМО «Інспектор» вбачається, що представником країни відправлення (експорту) декларант є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , а одержувачем відповідачка ОСОБА_2 . (а.с.123)

Тому, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ТзОВ «AUTOSALONE M.T.&D.M» з 29.04.2015 р. належить на праві власності автомобіль «Toyota aygo» AB1 KGB40Н KGВ40L-AHGGKW 1M, № кузова: НОМЕР_1 .

В подальшому в 2019 р. спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача у власність ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту ДАІ МВС України (а.с.61-62).

В той же час відповідачем не представлено суду жодних документів, які б підтверджували правомірне припинення права власності позивача на автомобіль та набуття такого відповідачкою, відповідно до наведених вище вимог закону. Також, в матеріалах справи відсутні належні правовстановлюючі документи, на підставі яких було здійснено реєстрацію спірного автомобіля.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем та її представником не надано суду жодних документів, які б підтверджували правомірність вибуття спірного автомобіль із власності позивача. Також, стороною відповідачки не наведено суду доводів, на якій правовій підставі та яким чином фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , експортувала, належний позивачу автомобіль для відповідачки.

Такими, належними правовстановлюючими документами, аж ніяк не слід вважати довідку фактуру №02/4057 від 5.03.2019 року, що складена частково польською, частково італійською мовою, про вартість продажу 2500 Євро, оскільки такою аж ніяк не підтверджено вибуття із власності позивача спірного автомобіля та набуття такого у власність відповідачки, оскільки у такій про це не йдеться. Будь-який правочин про зміну власника автомобіля теж відсутній.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач на даний час є законним власником спірного нерухомого майна, його право власності фактично оспорюється відповідачкою, яка володіє спірним майном без достатньої правової підстави.

Окрім цього, суд вірно вважав, що володіння відповідачкою спірним автомобілем є незаконним, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати від відповідачки повернення спірного рухомого майна, а у відповідачки - обов`язок здійснити таке повернення в натурі.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра