Справа № 944/2326/21 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М.О.
Провадження № 22-ц/811/365/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта Шведи О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року (повний текст рішення складено 03 серпня 2021 року), у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Яворівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:
в травні 2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки (подружжя) без реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та її, з січня 2016 року по 05 грудня 2020 року, та встановити факт перебування ОСОБА_1 , на утриманні померлого годувальника ОСОБА_5 , до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , з яким вона проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, з січня 2016 року по день смерті, а також була на його утриманні. Оскільки, на момент своєї смерті ОСОБА_5 був військовослужбовцем, заявниця як цивільна дружина має право на утримання допомоги після смерті військовослужбовця. Саме для отримання допомоги їй потрібно в судовому порядку встановити факти проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, оскільки відповідне рішення суду подається разом із заявою до компетентних органів для отримання згаданої допомоги.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року заяву задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини (подружжя) без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2016 року по 05 грудня 2020 року.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні померлого годувальника ОСОБА_5 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржили заінтересована особа Яворівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Міністерство оборони України, як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подавши апеляційній скарги.

Апеляційна скарга Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки мотивована тим, що за обставинами справи вбачається спір про право, що суд мав виявити в процесі розгляду справу. Відтак, вважає, що заява не може бути вирішена за правилами окремого провадження. Вказує також на те, що заявником не доведено факту проживання однією сім`єю, а також факту перебування заявника на утриманні в померлого військовослужбовця.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Міністерства оборони України мотивована тим, що ухваленим рішенням вирішено питання про права та обов`язки Міністерства, як органу, котрий приймає остаточне рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні. Вказує, що у справі наявний спір про право цивільне. Зазначає про недоведеність заявником фактів, які він просить встановити в судовому порядку.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити повністю.

В березні 2022 року від заявниці надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому міститься прохання залишити оскаржуване рішення без змін, а скарги без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано законністю та обґрунтованістю оскаржуваного судового рішення. У відзиві зазначає, що заявниця звернулася до Міністерства оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, через його структурний підрозділ, що свідчить про обізнаність Міністерства оборони України з оскаржуваним ним в подальшому рішенням суду, а відтак безпідставним поновленням останньому судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження. Вказує, що між сторонами не існує спору про право.

До відзиву заявником додано клопотання про розгляд справи у її відсутності.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився представник апелянта - Міністерства оборони України.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до приписів статті 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви і її підстав, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який не був зареєстрований, проте проживав за адресою: АДРЕСА_1 до дня своє смерті разом з ОСОБА_1 , та вів з нею спільне господарство.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 12 цього Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з пунктом 13 цього Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку).

При цьому, спори щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21)).

Тобто, суд першої інстанції не звернув уваги, що встановлення факту проживання заявника однієї сім`єю без реєстрації шлюбу із померлим військовослужбовцем, та факту перебування на утриманні останнього, заявнику необхідно для подальшого вирішення правового спору, зокрема, стягнення коштів грошової допомоги та права на її отримання, у зв`язку з чим у заявника фактично виник спір з органом, який призначає та виплачує таку допомогу, і який заперечує проти такого, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

Такі висновки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, та підтверджуються, зокрема, подачею апеляційної скарги Міністерством оборони України, як органом, котрий приймає рішення про виплату одноразової грошової допомоги, і який у зв`язку із цим заперечив право на її отримання заявником, згідно із поданою нею заявою.

Заперечення, викладені у відзиві на апеляційні скарги про безпідставне поновлення апелянтам строку на апеляційне оскарження рішення суду, колегія суддів відхиляє, адже Міністерство оборони України не було учасником справи, отже строки, визначені в статті 354 ЦПК України на таку особу не розповсюджуються, а матеріали справи не містять доказів надіслання Яворівському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки копії оскаржуваного рішення, проте містять відомості, що таке отримано 27 січня 2022 року, на підставі проданої ними заяви 26 січня 2022 року до суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням встановлених у справі обставин судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, відтак, підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 315, 367, 368, 374, 377, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги Міністерства оборони України та Яворівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Яворівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до належного суду з позовом на загальних підставах.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк
Судді: С.М. Бойко
А.В. Ніткевич