Справа № 150/314/21
Провадження № 22-ц/801/433/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуСправа № 150/314/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Ісакової І.Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Кушнір Б.Б., в залі суду,

встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована дружина - ОСОБА_4 , яка від спадщини відмовилась на користь доньки спадкодавця ОСОБА_1 , написавши відповідну заяву до Могилів-Подільської державної нотаріальної контори.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_1 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та після спливу шести місяців оформила спадкове майно у вигляді автомобіля.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , останнім місцем проживання якої було м. Могилів-Подільський Вінницької області. Разом з покійною на день смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після її смерті прийняли: донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк.

Під час оформлення спадщини виявилось, що ОСОБА_4 набула у власність на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області право на земельну частку пай №656 площею 1,7518 га в СТОВ «ПРОМІНЬ» с. Лозове Чернівецького району Вінницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в подальшому отримала на підставі даного рішення Державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД №369966, виданий 17.12.2007, кадастровий номер :09:004:0156 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4 оформив право власності на ѕ частини спірної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019.

Позивач вважає, що Державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД №369966, виданий 17.12.2007 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019 підлягають визнанню недійсними, оскільки право на спірну земельну ділянку вона набула в процесі спадкування після смерті її батька. Дані обставини стали підставою для звернення в суд з вказаним позовом, у якому позивач просить:

- визнати недійсним виданий на ім`я ОСОБА_5 державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД 3369966 від 17.12.2007, кадастровий номер земельної ділянки :09:004:0156 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- визнати недійсним видане на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019, видане приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Анцут Л.М., кадастровий номер земельної ділянки :09:004:0156 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний державний акт видано на підставі рішення суду про визнання за особою права власності на земельну ділянку, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, а тому відсутні правові підстави для визнання такого державного акта недійсним.

При цьому, суд зазначає, що позивач звернулася з позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку передчасно, не оскарживши перед тим у встановленому законом порядку рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 по справі №2-267/2005р, на підставі якого у ОСОБА_4 виникло право власності на земельну частку (пай).

Також судом першої інстанції зазначено, що оскільки дві позовні вимоги у даній справі є взаємопов`язані, у зв`язку з відмовою в позові в частині визнання недійсним державного акту, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019, яке видане ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано порушення спадкових прав позивача, яке полягає у видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, незважаючи на те, що ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 , тобто вона не мала права на спадкове майно, однак не зрозуміло з яких підстав в судовому порядку набула право на земельну частку, оминувши нотаріальний порядок, що в подальшому після її смерті потягло оформлення права власності на 3/4 частини земельної ділянки за ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Розгляд справи, призначений на 03.03.2022 року було відкладено у зв`язку із заявленим представником позивача клопотанням.

В судове засідання, призначене на 31.03.2022 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7, 60). На день смерті ОСОБА_3 з ним проживала його дружина ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №59/2004, заведеної Могилів - Подільською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_1 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 17.03.2004. Згідно поданої заяви вбачається, що до спадкової маси входила земельна ділянка, розташована на території Лозівської сільської ради та автомобіль марки Москвич (а.с. 58).

Також матеріали даної спадкової справи містять заяву ОСОБА_4 (дружини спадкодавця), поданої до Могилів - Подільської державної нотаріальної контори від 17.03.2004, якою ОСОБА_4 від спадщини відмовилась на користь доньки спадкодавця ОСОБА_1 (а.с. 59).

Після спливу шести місяців ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки М-21401 (а.с. 65).

Судом першої інстанції встановлено, що не оформлення права власності на земельну ділянку в с. Лозове Чернівецького району Вінницької області, яка належала батьку на момент смерті, позивач обгрунтовує відсутністю у неї правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку, що в свою чергу явилось підставою для її звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадкової справи із заявою про надання інформації щодо звернення до нотаріальної контори інших спадкоємців, зокрема, дружини спадкодавця та чи не долучено до матеріалів справи Державного акта на зазначену земельну ділянку (а.с. 68).

На вказану заяву нотаріусом 20.02.2013 надано позивачу інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, відповідно до якої видано лише свідоцтво про право на спадщину від 02.09.2004, тобто на автомобіль (а.с. 72-74).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи №2-267/2005, ОСОБА_4 звернулась до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до Лозівської територіальної громади про визнання права власності на земельну частку/пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 позов задоволено повністю, визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну частку /пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518 га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_4 отримала державний акт серії ЯД №369986 від 17.12.2007 на право власності на земельну ділянку площею 1,7518 га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 090040156 (а.с. 122).

Відповідно до вказаного акту державним реєстратором Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області 08.09.2017 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, номер запису про право власності 22324763 (а.с. 123).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8, 92, 106).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №52/2019, заведеної приватним нотаріусом Могилів - Подільською районного нотаріального округу Анцут Л.М., до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 (а.с. 88-186), після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли: ОСОБА_1 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 01.04.2019 (а.с. 89), а також син померлої - ОСОБА_2 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 27.05.2019, якою повідомив про наявність заповіту, посвідченого 26.01.2009 державним нотаріусом Кориняк Л.М. Могилів - Подільської міської державної нотаріальної контори Вінницької області за №1-61, яким ОСОБА_4 усе майно, яке їй належало на день смерті, заповіла сину ОСОБА_2 (а.с. 102, 108).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 до ОСОБА_2 перейшло в порядку спадкування право власності 3/4 частки земельної ділянки, площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер :09:004:0156, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №369986 від 17.12.2007 (а.с. 147).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

При цьому, відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 у вигляді права на отримання у власність земельної частки (паю) на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку на ім`я померлого, свідоцтво про право на спадщину не отримала.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку, позивач вправі була звернутися в суд з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування.

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами першою, третьою статті 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до положень статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 по справі №2-267/2005, за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 , площею 1,7518 га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 грудня 2017 року, на підставі вищевказаного рішення, яке набуло законної сили, ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №369986, площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 090040156, відповідно до якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, номер запису про право власності 22324763.

Будь яких доказів оскарження у встановленому законом порядку вищевказаного рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 за №2-267/2005, позивачем до матеріалів справи не додано.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності рішення суду про визнання за особою права власності на земельну ділянку, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, і на підставі якого видано державний акт, відсутні правові підстави для визнання такого державного акта недійсним.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки позовні вимоги у даній справі є взаємопов`язані, і за наявності підстав для відмови у позові в частині визнання недійсним державного акту, відсутні підстави для задоволення позовних вимог і в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019, яке видане ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені заявником доводи апеляційної скарги є аналогічними тим, на які посилалася позивач у суді першої інстанції та яким надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук