ПОСТАНОВА

іменем України

29 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/1047/20

провадження № 22-ц/4809/509/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2022 року, у складі судді Шевченко І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 01 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. за реєстровим №257.

26 березня 2021 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 26 березня 2021 року за клопотанням представника позивача у справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

28 липня 2021 року отримано висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2021 року №267, виконаний експертами Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня».

06 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2022 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна, про визнання правочину недійсним, призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

1. Чи страждала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хронічним або стійким психічним захворюванням (розладом) на момент укладення нею договору довічного утримання від 01 серпня 2018 року, якщо страждала то яким саме захворюванням (розладом), з якого часу, чи зверталась за медичною допомогою до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та яким був ступінь тяжкості даного захворювання (розладу) на момент укладення даного договору?

2. З урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_3 , а також поставленого їй діагнозу, чи може психічне захворювання ОСОБА_3 тягнути неможливість останньою усвідомлювані значення своїх дій та/або керувати ними?

3. Чи могла ОСОБА_3 . 01 серпня 2018 року під час укладення договору довічного утримання усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними?

Проведення експертизи доручено експертам Київського Міського центру судово-психіатричної експертизи (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 103а). Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2022 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Встановлено, що 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 01 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. за реєстровим №257. В обґрунтування позову зазначала, що на момент укладення оспорюваного договору у поведінці ОСОБА_3 спостерігались деякі нетипові особливості: розлад пам`яті, уникнення спілкування з людьми, що підтверджується консультативним висновком від 01 липня 2019 року, відповідно до якого підтверджений діагноз: дементативний синдром без психотичних порушень (т.1 а.с.2-7).

26 березня 2021 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи (т.2 а.с.2).

УхвалоюЛенінського районного суду міста Кіровограда від 26 березня 2021 року за клопотанням представника позивача у справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

28 липня 2021 року отримано висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2021 року №267, виконаний експертами Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», згідно з яким на підставі наданих медичних об`єктів дослідження, комісія експертів стверджує, що ОСОБА_3 на термін часу, який цікавить суд, страждала на тяжкий, хронічний, психічний розлад у формі атеросклеротичної деменції. Атеросклеротична деменція (судинна деменція), це захворювання, у даному випадку з поступовим початком, внаслідок судинної патології головного мозку, що розвивається в результаті множинних лакунарних інфарктів у глибоких структурах білої речовини півкуль у хворих на гіпертонічну хворобу та спричиняє розвиток церебрального атеросклерозу. Одним із найбільш ранніх проявів церебрального атеросклерозу є симптоми астенії та порушення сну. З розвитком хвороби, яка є незворотною, психопатологічні порушення набувають клінічно окреслену форму атеросклеротичної деменції. При атеросклеротичній деменції, при можливій збереженості «ядра особистості» у психічному статусі спостерігаються загальмованість усіх психічних процесів, сполученість інтелектуально-амнестичних розладів у формі порушення пам`яті, утворення понять, суджень, висновків, тобто здатність особи розуміти значення своїх дій, передбачати наслідки та прогностично оцінювати свої наміри. Саме така хвороба була діагностована лікарем-психіатром ОСОБА_3 11 вересня 2018 року - атеросклеротична деменція (дементний синдром) виключає діагноз судинна деменція з гострим початком, яка розвивається швидко, після серії інсультів або цереброваскулярного тромбозу, емболії або одної масивної геморагії. В наданій медичній документації (медична карта амбулаторного хворого з місця проживання) відсутня інформація щодо перенесених вищезазначених судинних катастроф досліджуваною напередодні 11 вересня 2018 року, тому і станом на 01 серпня 2018 року ОСОБА_3 вже страждала на атеросклеротичну деменцію, яка розвинулась поступово протягом декількох років. Покази свідків взяті до уваги, вони можуть бути використанні в разі їх узгодження з медичною документацією. На підставі зазначеного комісія дійшла висновку, що із аналізу усіх наданих об`єктів, з урахуванням клінічних уявлень про закономірність перебігу наявних у ОСОБА_3 розладів психічної діяльності ОСОБА_3 страждала на тяжкий, хронічний психічний розлад у формі атеросклеротичної деменції протягом декількох років. Дослідження ретроспективно індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_3 в даному випадку неможливе, проте встановлений діагноз унеможливлює її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час укладення договору довічного утримання вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с.40-42).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2021 року було відновлено провадження по справі (т.2 а.с.43).

06 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи (т.2 а.с.54-56), яке мотивоване тим, що в матеріалах експертизи експерти посилаються на дані медичної картки про лікування ОСОБА_3 в 3-ій міській лікарні в період з 09 березня 2007 року по 22 березня 2007 року, а на розгляд експертизи ставилося питання про її стан на момент укладання договору довічного утримання від 01 серпня 2018 року; експерти посилаються на дані консультативного огляду лікаря психіатра від 11 вересня 2018 року, та зазначають, що за результатами огляду ОСОБА_6 був поставлений діагноз: «Дементний синдром», але вивченням консультативного висновку від 11 вересня 2018 року встановлено, що за результатами огляду ОСОБА_6 їй було встановлено діагноз «Атерослеротична деменція. Показань для госпіталізації в КЗ «КОПЛ» не має». За результатами огляду ОСОБА_6 лікар зробив висновок, що вона не має показань для госпіталізації. Тобто, хвороба протікала у легкій чи середній стадії тяжкості. У той же час у висновку експертизи вказано, що ОСОБА_3 на момент укладання договору - 01 серпня 2018 року страждала на тяжкий, хронічний психічний розлад та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказала, що такі суперечності допущені у експертному висновку свідчать про його необ`єктивність та викликають сумніви у його правильності. Зазначила, що експерти посилаються на дані консультативного огляду лікаря психіатра 01 липня 2019 року, та зазначають, що за результатами огляду ОСОБА_6 був поставлений діагноз: «Дементний синдром без психотичних порушень». Вивченням консультативного висновку від 11 вересня 2018 року встановлено, що за результатами огляду ОСОБА_6 їй було встановлено діагноз «Дементний синдром без психотичних порушень», що також свідчить про те, що її стан не був тяжким.Вказала, що експерти посилаються на дані попередніх лікувань ОСОБА_6 у 2013, 2014, 2015 та 2018 роках, де у неї діагностувався атеросклеротичний кардіосклероз, чи мають ці захворювання відношення до її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не зрозуміло. Експерти також посилаються на те, що ОСОБА_3 за життя була двічі оглянута лікарем-психіатром психоневрологічного диспансерного відділення 11 вересня 2018 року та 01 липня 2019 року. Під час огляду у неї було встановлено наявність тяжкого хронічною психічного розладу в вигляді дементного синдрому та призначено амбулаторне лікування, але експерти не вказували саме під час якого огляду - 11 вересня 2018 року чи 01 липня 2019 року було виявлено тяжке психічне захворювання, а в самих консультативних висновках взагалі нічого не говориться про тяжкість захворювання. Навпаки, під час огляду 11 вересня 2018 вказується, що госпіталізація ОСОБА_3 непотрібна.

Також зазначила, що під час проведення дослідження експертами не були взяті до уваги покази свідків, які в ході судових засідань дали пояснення про те, що ОСОБА_3 все життя перебувала в доброму розумовому стані. Пояснення експертів зводиться до того, що покази свідків не узгоджуються з медичною документацією, а тому не беруться до уваги. Вважає, що під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи покази свідків мають обов`язково досліджуватися, братися до уваги та у разі їх відхилення має бути надано обґрунтування, так як всім відомо, що одне і теж захворювання різних людей протікає по різному, має різну тяжкість хвороби та різні її прояви, тощо. Даний недолік під час проведення посмертної експертизи свідчить про її неповноту, необґрунтованість та викликає сумніви у її правильності. Посилалась на те, що під час проведення дослідження експертами не було взято той факт та не дано оцінку тому, що за період з літа 2018 року по весну 2019 року ОСОБА_3 щонайменше тричі була на особистому прийомі у нотаріуса ОСОБА_7 , де демонструвала належний стан свого здоров`я та повне усвідомлення значення своїх дій. Вказала, що ухилення експертів під час проведення посмертної експертизи від аналізу цих обставин свідчить про її неповноту, необґрунтованість та викликає сумніви у її правильності. Під час судового засідання вивчалися матеріали цивільної справи №405/5971/19, з яких убачається, що влітку 2019 року, коли ОСОБА_8 під тиском родичів ОСОБА_6 була змушена подати до Ленінського районного суду м. Кіровограда позов про розірвання даного договору довічного утримання, то ОСОБА_3 , яка була відповідачем по справі, надала суду відзив від 13 вересня 2019 року на позов, в якому чітко висловлювала свою позицію, що психічні розлади у неї відсутні, вона хворіє на 4 стадію раку, однак повністю по усвідомлює значення своїх дій та потребує лише допомоги у побуті.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2022 рокупризначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна, про визнання правочину недійсним, повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення такі питання:

1. Чи страждала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хронічним або стійким психічним захворюванням (розладом) на момент укладення нею договору довічного утримання від 01 серпня 2018 року, якщо страждала то яким саме захворюванням (розладом), з якого часу, чи зверталась за медичною допомогою до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та яким був ступінь тяжкості даного захворювання (розладу) на момент укладення даного договору?

2. З урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_6 , а також поставленого їй діагнозу, чи може психічне захворювання ОСОБА_6 тягнути неможливість останньою усвідомлювані значення своїх дій та/або керувати ними?

3. Чи могла ОСОБА_3 . 01 серпня 2018 року під час укладення договору довічного утримання усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними?

Проведення експертизи доручено експертам Київського Міського центру судово-психіатричної експертизи (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 103а). Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (т.2 а.с.75-78).

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та виходив з наданих представником відповідача пояснень та сумнівів в об`єктивності наданого висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2021 року №267, виконаного експертами Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до частин першої, третьої ст. 103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. При призначенні експертизи судом, експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Частиною 3 ст. 103 ЦПК України передбачено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 ЦПК України у разі, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав осіб.

Як встановлено судом апеляційної інстанції представником позивача було подано клопотання про виклик у судове засідання керівника СПЕ комісії ОСОБА_9, для надання пояснень та усунення питань з приводу наданого висновку шляхом допиту експерта, яке не вирішувалося судом першої інстанції (т.2 а.с.72)

Колегія суддів не погоджується із викладеним мотивуванням судом першої інстанції щодо необхідності призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, які зводяться тільки до наданих пояснень сторони відповідача щодо сумнівів в об`єктивності наданого висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2021 року №267. Поза увагою суду залишилась зокрема та обставина, що доводи сторони відповідача у поданому клопотанні про те, що під час проведення дослідження експертами не були взяті до уваги покази свідків, спростовуються п.22 висновку, у якому зазначено, що покази свідків взяті до уваги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції взагалі на навів у мотивувальній частині аргументів, чому він вважає наявний у справі висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Також не викладено судом аргументів суду щодо сумнівів у правильності цього висновку експерта.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що для висновку про наявність підстав для призначення повторної експертизи, має передувати аналіз змісту наявного висновку експерта. Однак, під час розгляду справи суд першої інстанції не досліджував наявний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2021 року №267.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що вимога щодо мотивування судового рішення - важлива процедурна гарантія від свавільності судових органів (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», §§ 29-30). Обґрунтування судового рішення, його мотивування та аргументація - це ключовий критерій якості окремого судового рішення, за яким оцінюється ефективність діяльності всієї судової системи.

Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи. Ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім, сторонам, що суд справді почув їхні позиції, а не проігнорував їх. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно констатує, що пункт 1 статті 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях. Хоча ЄСПЛ і наголошує, що ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи, однак така свобода національних судів у сфері оцінки доказів, аргументації й мотивування судових рішень не повинна сприйматися як дозвіл для суду поводитися з доводами свавільно й на власний розсуд та без наведення відповідних мотивів визначати, чи заслуговує будь-який довід сторони конфлікту того, щоб бути окремо прокоментованим у судовому рішенні. Навпаки, така дискреція зобов`язує суд у кожній конкретній справі надзвичайно ретельно підходити до оцінки всіх, без винятку, доказів і доводів якраз для того, щоб визначити з них ті, що обов`язково потребують особливої уваги та наведення в рішенні відповідних аргументів «за» чи «проти» їх прийняття.

Так, у рішенні у справі «Хіро Балані проти Іспанії» ЄСПЛ установив, що відмова вищої судової інстанції розглянути головну підставу апеляції була порушенням права на справедливий судовий розгляд за статтею 6 Конвенції. У рішенні у справі «Суомінен проти Фінляндії» Суд констатував відповідне порушення, оскільки національний суд відмовив у прийнятті наданих заявником доказів невмотивованим рішенням, що перешкодило їй ефективно оскаржити таку відмову в апеляції.

Щоб судове рішення вважалося належно мотивованим за стандартами ЄСПЛ суд повинен у мотивувальній частині навести висновки та знайти настільки вагомі й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення справи навіть ту сторону, не на користь якої ухвалено таке рішення.

Виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає стандартам мотивованого рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 389, 390 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2022 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко