ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/7084/19

провадження №22-ц/822/220/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк Олена Ігорівна, про визнання договору довічного утримання недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Яреми Л.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., про визнання договору довічного утримання недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона із ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Жодних осіб окрім нього у вказаній квартирі зареєстровано не було.

Зазначала, що вона є спадкоємицею першої черги та почала підготовку документів для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в ході чого з`ясувалось, що власницею вказаної квартири є відповідачка ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання (догляду) від 04 червня 2018 року.

Дана інформація стала для неї несподіваною, оскільки її батько був інвалідом третьої групи, мав ряд захворювань та у зв`язку з психічними розладами регулярно перебував на стаціонарному лікуванні у відповідних медичних закладах. Внаслідок захворювання кровообігу та опорно-рухового апарату його було визнано інвалідом загального захворювання.

З 2005 року її батько неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЧОПЛ з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ, кризовий перебіг, церебральний атеросклероз ДЕ ІІ ступеню, помірною лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним синдромом, стійкою цефалгією, астенічним розладом, зниженням мнестичних функцій, церебральними судинними пароксизмами.

З 14 травня 2018 року по 25 травня 2018 року батько знаходився на стаціонарному лікуванні в 15-му відділенні ЧОПЛ з діагнозом органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями, а з 11 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в 13-му відділенні ЧОПЛ з органічним афективним розладом на фоні зловживання алкоголю.

З 14 квітня 2018 року по 26 квітня 2018року ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в КМУ «Міська клінічна лікарня» в першому терапевтичному відділенні з діагнозом ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма, НБПНПГ, НБПВРЛНПГ, шлуночкові екстрасистоли, СН II Б ст.. ФК II ризик (3) високий.

З 03 липня 2018 року по 14 липня 2018 року в 2-му терапевтичному відділенні з діагнозом ІХС: стенокардія напруги III ФК, постінфарктний кардіосклероз, (ІМ в 2008р.) фібриляція передсердь, тахісистолічна форма, гіпертонічна хвороба II, гіпертензивне серце (ГЛШ). СН II Б, ФК III, асцит.

12 травня 2018 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_7 був доставлений бригадою ШМД у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, діагноз Б 10.0 (гостра алкогольна інтоксикація). Знаходився на стаціонарному лікуванні з 29 листопада 2018 року по 03 грудня 2018 року, діагноз церебральний атеросклероз з інтелектуально-мнестичними змінами.

Також вказувала, що батько протягом 10 років зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого розвинувся ряд хвороб, зокрема, органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями.

За наявною у неї інформацією, ОСОБА_2 померлому жодної допомоги не надавала, тим більше не утримувала його матеріально та не доглядала за ним в останні шість місяців життя, по суті значну частину життя батько провів на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ, а відповідачка ОСОБА_2 не відвідувала його жодного разу, догляду не здійснювала.

Вважала, що батько внаслідок стану свого здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними при укладанні договору довічного утримання.

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що вказана квартира належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, за реєстровим номером 535.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд:

визнати недійним договір довічного утримання (догляду) №298С, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений 04.06.2018 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.;

витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 шляхом припинення права власності ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_6 право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2021 року у задоволенні заяви адвоката Волоса С.І. про стягнення судових витрат відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2021 року подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суду першої інстанції було надано достатньо доказів, зокрема медичну документацію, показання свідків, висновок та показання судово-психіатричного експерта, що в сукупності підтверджують позицію сторони позивача про наявність у померлого батька органічного афективного розладу на фоні зловживання алкоголем та неспроможність останнім усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення спірного договору.

Крім того, звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема участь представника відповідача ОСОБА_8 у судовому процесі без підтвердження відповідних повноважень.

Так, термін дії договору про надання правової допомоги ОСОБА_2 закінчився 31 грудня 2019 року, термін дії договору про надання правової допомоги ОСОБА_3 закінчився 31 грудня 2019 року, однак не зважаючи на дану обставину ОСОБА_8 від власного імені подав:

клопотання про надання для ознайомлення матеріалів справи та висновку посмертної судово-психіатричної експертизи;

клопотання про відкладення підготовчого засідання;

клопотання про допит судового експерта;

клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи, що призвело до подальшого затягування справи.

В подальшому до матеріалів справи були долучені: ордер серії СЕ 2/01/20 про надання правової допомоги ОСОБА_2 від 02 січня 2020 року; ордер серії СЕ 02/01/20 про надання правової допомоги ОСОБА_3 від 02 січня 2020 року.

Також викликає сумніви в об`єктивності дій суду першої інстанції пов`язані з численними, безпідставними відкладеннями розгляду справи за заявами відповідача. При цьому, стороною відповідача у абсолютній більшості випадків не надано жодних документів, що підтверджували б поважність причин неявки в судове засідання.

В тому числі, внаслідок таких дій, свідки зі сторони позивача були вимушені тричі з`являтися до Шевченківського районного суду м.Чернівці, оскільки перші два рази вони не були допитані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 є дітьми померлого ОСОБА_7 (том 1 а.с.18,19).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 роки (том 1 а.с.22).

Відповідно до довідки про причину смерті основною причиною смерті ОСОБА_7 була прогресуюча серцева недостатність (том 1 а.с.105).

15 травня 2019 року ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 (том 1 а.с.152).

ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. із заявою, в якій від належної йому спадщини, що залишилася після смерті батька, відмовився на користь ОСОБА_6 (том 1 а.с.160).

Також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ПП «Ремжитлосервіс» (том 1 а.с.153).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомості майна встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_7 з 16.09.2005 року 03.06.2018 року (том 1 а.с.23-24).

04 червня 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, згідно умов якого відчужувач ОСОБА_7 передав у власність набувачу ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом, що підтверджується договором довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. (том 1 а.с.23 - 231).

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_2 з 04.06.2018 року по 23.04.2019 року (том 1 а.с.23-24, 88).

Крім цього встановлено, що у квартирі за вказаною адресою у період з 18.04.2006 року по 26.09.2009 року, з 05.06.2014 року по 20.05.2016 року була зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою в її паспорті (том 1 а.с. 104).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що з 24 квітня 2019 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Підставою виникнення права приватної власності став договір купівлі-продажу серія та номер ННТ 232161-ННТ 232162, реєстровий номер 535 від 24.04.2019 року, виданий приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Світличною О.В. (том 1 а.с.88).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 зазначала, що її батько підписав договір довічного утримання, не усвідомлюючи при цьому своїх дій та будучи не в змозі керувати ними. Як на правові підстави позову ОСОБА_6 посилалася на правила статей 203 та 225 ЦК України.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, в якому не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду має встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі.

У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено презумпцію психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, допоки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Для визначення тимчасового стану особи, за якого вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, є обов`язковим призначення судово-психіатричної експертизи.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину, має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку експертизи, так й інших доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Умовою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, може бути виключно абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок судової експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

У справі, яка переглядається, проведено посмертну судово-психіатричну експертизу №430 від 14 травня 2020 року, за висновком якої ОСОБА_7 , на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання від 04 червня 2018 року, виявляв ознаки психічного розладу змішаного (судинного, інтоксикаційного) ґенезу у формі психоорганічного синдрому (розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи змішаного ґенезу по МКХ - 10). При укладенні та підписанні 04 червня 2018 року договору довічного утримання, наявні у ОСОБА_7 порушення психіки у формі психоорганічного синдрому (розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи змішаного ґенезу по МКХ-10) обмежували його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При виписці зі стаціонару Чернівецької обласної психіатричної лікарні 25 травня 2018 року, ОСОБА_7 було рекомендовано приймати ряд медичних препаратів. Дані медичні препарати були призначені у терапевтичній середній дозі, що не повинно було мати вплив на психічну діяльність під експертного, в тому числі і на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладення правочину (а.с.252-256 том 1).

Судом першої інстанції також було допитано в судовому засіданні експерта ОСОБА_9 , яка підтримала наданий висновок експертизи №430 від 14 травня 2020 року. Експерт пояснила суду, що при проведенні експертизи в основному використовувались оригінали медичних карток та історій хвороб. При проведенні судово-психіатричної експертизи завжди іде ретро-фіктивна оцінка психічного стану людини. Враховуючи те, що особа померла, експерти намагалися ретро-фіктивно по документах відтворити її психічний стан, при цьому завжди наявні стандарти: симптоми, синдроми, їх описи,які дозволяють зробити оцінку психічного стану. Даний висновок не несе в собі повного заперечення, або повного ствердження. При оцінці психічного стану померлого експерти виходили з трьох позицій: 1) з медичної документації встановлено, що у померлого мали місце порушення по органічному типу, які були пов`язані з ураженням мозку, але наскільки невідомо; 2) алкоголізація вносить зміни в характер людини, мала місце зміна морально-етичних позицій, зміна ієрархічних цінностей, коло інтересів померлого звузився та був направлений на вживання алкоголю; 3) госпіталізація померлого в обласну психіатричну лікарню з діагнозом органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями. При виписці з лікарні, у ОСОБА_7 психозу вже не було, стан його покращився, з`явилася критика. Враховуючи стан, експерти відразу відкинули питання, що ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. При укладенні угоди з дружиною, померлий розумів, що він йде на угоду з людиною, яка поряд, він розумів, що робить, але обмеження його полягало в тому, що не міг у сукупності оцінити ситуацію (більш глибоко оцінити).

Суд надав оцінку зазначеному висновку, поясненням експерта у сукупності із іншими наявними у справі доказами та не встановив суперечності між ними.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що померлий ОСОБА_7 тривалий час проживав з відповідачкою ОСОБА_2 у цивільному шлюбі. ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі померлого в період з 18 квітня 2006 року по 26 вересня 2009 року, з 05 червня 2014 року по 20 травня 2016 року , що підтверджується відміткою в її паспорті (а.с.104 том 1).

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 , оскільки позивач не довела, що на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання її батько мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили зловживання ОСОБА_7 алкоголем та наявність в останнього випадків неадекватної поведінки, оскільки за відсутності категоричного висновку судово-психіатричної експертизи відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Позивачем не спростовано презумпцію правомірності правочину та принцип свободи договору як загальну засаду цивільного законодавства, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Інші вимоги ОСОБА_6 є похідними від вимоги про визнання договору довічного утримання недійсним, тому також обґрунтовано судом першої інстанції відхилені.

Що стосується доводів апеляційної скарги про участь представника відповідача ОСОБА_8 у судовому процесі без підтвердження відповідних повноважень.

Так, відповідно до умов договорів про надання професійної правничої допомоги від 03 вересня 2019 року, укладених між адвокатом Андруховичем В.Й. та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , обидва договори діяли до повного виконання умов сторонами, але за будь-яких обставин припинили свою чинність 31 грудня 2019 року (а.с.110,111 том 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2019 року в даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Справа до суду разом з висновком експертизи надійшла 09 липня 2020 року та була призначена до судового розгляду на 26 серпня 2020 року.

15 вересня 2020 року ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції два ордери на надання правової допомоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 02 січня 2020 року.

Таким чином, у адвоката Андруховича В.Й. були відповідні повноваження на представлення інтересів відповідачів починаючи з 02 січня 2020 року, а доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та жодним чином не впливають на суть прийнятого рішення.

Щодо додаткового рішення

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено, то відповідно у стягненні судових витрат суд першої інстанції також обгрунтовано відмовив.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк