Номер провадження: 22-ц/813/2519/22
Номер справи місцевого суду: 501/1524/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (третя особа - ОСОБА_2 ) про відшкодування шкоди, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 24 лютого 202й року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», в якому (з урахуванням уточнень), просила суд стягнути з відповідача на її користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 25532,59 грн., пеню в розмірі 14598,31 грн., інфляційні витрати 3217,11 грн., 3% річних в розмірі 1315,80 грн., понесені судові витрати в сумі 704,80 грн. - судового збору, 1790,00 грн. витрат, пов`язаних із проведенням оцінки.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що 20 серпня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності транспортного засобу Nissan Tida, д/р номер НОМЕР_1 та транспортного засобу MERCEDES-BENZ E200, д/р номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 вересня 2017 року по справі №501/1957/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК №3447596.

09 жовтня 2017 року позивачем до відповідача була подана заява на виплату страхового відшкодування, на підставі якої відповідач 06 грудня 2017 року сплатив їй 15033,11 грн., з розміром якого позивач не погодилась, та звернулась за проведенням експертного автотоварознавчого дослідження для визначення дійсної вартості спричиненої їй матеріальної шкоди.

Згідно висновку №773/17 від 11 січня 2018 року експертна вартість відновлюваного ремонту була встановлена у розмірі 75940,83 грн., а розрахований розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, як власнику автомобіля Nissan Tida д/р номер НОМЕР_1 в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, склав 46257,64 грн., висновок щодо розміру якого відповідачем та третьою особою не був оскаржений.

Виходячи з різниці матеріального збитку, встановленого висновком №773/17 від 11 січня 2018 року та фактично виплаченої суми страхового відшкодування в сумі 15033,11 грн., недоплачена сума страхового відшкодування з боку відповідача становить 31224,53 грн.

Претензією від №18/С від 16 січня 2018 року та листом від 05 лютого 2018 року №05/П-2 позивач зверталась до відповідача з проханням зробити додаткову страхову виплату у сумі 31224,53 грн., компенсувати витрати на проведення незалежної експертизи у розмірі 1790,00 грн. та направити на її адресу експертний висновок, яким була визначена ПрАТ «СК «Юнівес» сума страхового відшкодування у розмірі 15033,11 грн. Претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, доплата суми матеріальної шкоди перерахована позивачу не була, експертний висновок, з визначеним розміром страхового відшкодування у розмірі 15033,11 грн. позивачу не був направлений.

З огляду на викладене, а також те, що відповідачем виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.72, код 32638319) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 25532,59 грн., пеню в розмірі 15245,05 грн., інфляційні витрати 3459,59 грн., 3% річних в розмірі 1317,90 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (, м. Київ вул. Велика Васильківська, 72) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), судові витрати, які складаються з судового збору 704,80 грн. та витрати за проведення експертизи 1790,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «Юнівес», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що страховою компанією були виконані вимоги закону та сума страхового відшкодування сплачена в повному обсязі. Крім того, на думку апелянта, судом не враховано необґрунтованість та безпідставність висновку експерта №773/17 від 11 січня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПрАТ «СК «Юнівес» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2017 року на території с. Малодолинське м. Чорноморськ Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Tida, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням його власника ОСОБА_1 та транспортного засобу MERCEDES-BENZ E200, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) був пошкоджений транспортний засіб, належний ОСОБА_1 .

Згідно постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 26 вересня 2017 року по справі №501/1957/17, водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені даної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК №3447596 від 18 березня 2017 року, страховик - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 100000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-IV), позивач вчасно надала до страховика письмове повідомлення про настання ДТП, та 09 жовтня 2017 року нею було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Згідно платіжного доручення 06 грудня 2017 року, ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» позивачу було перераховано страхове відшкодування в розмірі 15033,11 грн.

Позивач не погодилась з таким розміром матеріального збитку, та претензією №18/С від 16 січня 2018 року та листом від 05 лютого 2018 року №05/П-2 зверталась до відповідача з проханням зробити додаткову страхову виплату, розмір якої був розрахований відповідно до Висновку №773/17 від 11 січня 2018 року експертом Кеосак А.П., згідно якого вартість заподіяного позивачки матеріального збитку, внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, визначена у розмірі 46257,64 грн.

Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.6 Закону України №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п.п.34.2, 34.4 ст. 34 Закону України №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до ст.35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV).

Згідно п.п.1.3, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №14252092 від 24 листопада 2003 року (далі - Методика), остання застосовується, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, та вимоги цієї Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Зі звіту №754 від 25 листопада 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , на підставі якого страховиком було визначено та здійснено виплату розміру страхового відшкодування в сумі 15033,11 грн., вбачається, що останній був складений за замовленням відповідача на підставі договору.

Однак, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги вказаний звіт, у якості належного доказу, оскільки він був складений за ініціативою відповідача без попереднього реального огляду транспортного засобу позивачки з боку оцінювача, відповідно, протокол огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 22 серпня 2018 року був складений без виклику та участі позивачки, яка до того ж особисто або через представника його не підписувала, що свідчить про складання останнього з порушенням вимог ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та вказаної Методики, а його висновки спростовуються наявними у справі належними та допустимими доказами.

Так, Висновком №773/17 від 11 січня 2018 року судового експерта Кеосак А.П., виконаним на замовлення позивачки, під час огляду її транспортного засобу за участю представників відповідача та винної у ДТП особи, не були встановлені обставини відновленого ремонту транспортного засобу позивача до ДТП, а також сліди підтікання масла та палива, підвищену задимленість, шумність двигуна, порушення функціональної можливості та інше, що свідчить про неправомірність обставин заниження розрахунку вартості відновленого ремонту транспортного засобу позивача відповідно до звіту №754 від 25 листопада 2017 року.

Таким чином, з урахуванням встановленої полісом АК №3447596 франшизи в сумі 0,00 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму у розмірі 25532,59 грн. (40565,70 - 15033,11), де 40565,70 грн. - вартість матеріальної шкоди без ПДВ та 1790 грн. - витрати на проведення незалежної експертизи.

Також, обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних в порядку ст.625 ЦК України .

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, скільки зобов`язання ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» у разі настання страхового випадку полягало у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і, на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Згідно ст.36 Закону України №1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», прострочивши виконання грошового зобов`язання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), повинно сплатити заявлені позивачем та не спростовані відповідачем: пеню на суму заборгованості 25532,59 грн., яка складає 15245,05 грн. 3% річних на суму заборгованості 25532,59 грн., яка складає 1317,90 грн. індекс інфляції на суму заборгованості 25532,59 грн., який складає 3459,59 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання у апеляційній скарзі представника ПрАТ «СК «Юнівес» про те, що страховою компанією були виконані вимоги закону та сума страхового відшкодування сплачена в повному обсязі. Крім того, на думку апелянта, судом не враховано необґрунтованість та безпідставність висновку експерта №773/17 від 11 січня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом на підтвердження доводів про необґрунтованість висновку експерта №773/17 від 11 січня 2018 року належних доказів не наведено, а тому вказаний висновок, складений у відповідності до вимог ст.106 ЦПК України, обґрунтовано був визнаний судом належним та допустимим доказом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе