КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/43/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 про захист права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 липня 2016 року, індексний номер 30686024, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»; скасувати запис про право власності № 15635939 від 25 липня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі зазначеного рішення нотаріуса та витребувати нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що державна реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на предмет іпотеки відбулась з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та вимог статей 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: реєстрація була проведена за невручення їй письмової вимоги про усунення порушень, за відсутності у кредитора (іпотекодержателя) права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, за ненадання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та за відсутності доказів на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором, що в подальшому призвело до незаконного відчуження ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_2 на підставі договору-купівлі-продажу від 6 жовтня 2016 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення відповідачами положень договору іпотеки та норм чинного законодавства при здійсненні процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку з чим підстави для задоволення пред`явлених вимог з мотивів, які зазначені в позові, відсутні. При цьому належним (ефективним) способом захисту права або інтересу позивача у даному випадку є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про державну реєстрацію права власності, що відповідає вимогам частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення приватного нотаріуса. Окрім того, з огляду на зміст та характер правовідносин між учасниками справи, спір виник саме між ОСОБА_1 і ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» з приводу права власності на квартиру внаслідок дій останнього щодо реєстрації за собою такого права, тому у задоволенні вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А. слід відмовити з підстав їх пред`явлення до неналежного відповідача. Оскільки судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено обставин на підтвердження того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на момент укладення договору купівлі-продажу цієї квартири була проведена з порушенням вимог договору та закону, то відсутні правові підстави для витребування цього майна з володіння ОСОБА_2 на користь позивача, а посилання на статтю 1212 ЦК України є неправильним, оскільки норми статей 387, 388 та 1212 ЦК України не підлягають одночасному застосуванню.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Фадєєву Н.І. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не отримувала повідомлення про усунення порушень забезпеченого обтяженням зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, тому суд першої інстанції безпідставно вважав, що іпотекодержатель дотримався вимог Закону № 898-IV і Порядку № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог. При цьому законодавець чітко визначив поетапно порядок вчинення реєстраційних дій під час реєстрації права власності, який приватним нотаріусом було порушено, що також являється підставою для скасування запису про право власності від 25 липня 2016 року. Крім того, відповідно до матеріалів нотаріальної справи нотаріусу було надано лише титульну сторінку звіту та сам висновок про оцінку, які не підписані замовником, а відтак вони є недійсними.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Водночас ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» надіслало до апеляційного суду письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, суд першої інстанції вірно встановив відсутність порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно), правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 10 січня 2008 року між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02/08/-F, за умовами якого позивач отримала в кредит грошові кошти у розмірі 1 060 000,00 грн зі строком повернення не пізніше 8 січня 2010 року та зі сплатою 21% річних за користування кредитом (т. 1 а.с. 91-95).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 10 січня 2008 року позивач уклала з банком договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І. О. за реєстровим № 216, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 96-99).

Відповідно до пунктів 2.1.2, 3.2 договору іпотеки у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання відповідно до статей 36-38 Закону України «Про іпотеку», або іншими способами, які не суперечать законодавству України.

За пунктом 3.12.1 договору іпотеки це застереження визначає один із способів задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: перехід права власності на майно (квартиру) до іпотекодержателя. Підписанням цього договору іпотекодавець надає згоду на перехід права власності на майно до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя про придбання майна у власність. Рішення іпотекодержателя про придбання майна у власність та договір є документами, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності за іпотекодержателем. Для придбання майна згідно з положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець уповноважив іпотекодержателя здійснювати необхідні дії, перелік яких визначений за цим пунктом договору.

9 липня 2008 року за вих. № 14/1588 АКБ «Золоті Ворота» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень за кредитним договором з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання цієї вимоги, яку позивач отримала особисто 23 липня 2008 року, про що свідчить розписка останньої на звороті вимоги-повідомлення (т. 1 а.с. 110).

24 травня 2016 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до яких банк відступив ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» право вимоги до позичальника (іпотекодавця) за зазначеними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, а новий кредитор набув права вимоги до ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 100-108).

Згідно із пунктом 2.2 договору про відступлення права вимоги № 99 первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника/іпотекодавця про відступлення прав вимоги відповідно до умов цього договору протягом п`яти календарних днів з моменту підписання цього договору та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно, шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення або вручення особисто під розписку боржнику/іпотекодавцю чи його уповноваженому представнику.

27 травня 2016 року за вих. № 642 ПАТ «Банк Золоті Ворота» надіслано на поштову адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги, яке було вручено останній 2 червня 2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 109, 111, 112).

З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» рекомендованими та цінними листами, а також через служби кур'єрської доставки, направляло повідомлення-вимогу на всі відомі поштові адреси ОСОБА_1 про виконання зобов`язань за кредитним договором та можливу реалізацію права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку непогашення боргу протягом тридцяти днів (т. 1 а.с. 113-123).

Відповідно до інформаційної довідки № 64604177 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 28 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 30686024, а саме: реєстрацію права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв. м, за ТОВ «ФК Інвест- Кредо» (номер запису про право власності 15635939). Підставою виникнення права власності на вищевказану квартиру зазначено договір іпотеки від 10 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. за реєстровим № 216, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. за реєстровим № 760 (т. 1 а.с. 28-34).

6 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстровим № 1486 (т. 1 а.с. 38-41, 181).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Водночас відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, відповідно до вимог наведених положень закону, а також ураховуючи умови пунктів 2.1., 3.2, 3.12 договору іпотеки, кредитор (іпотекодержатель) має право у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом визнання за ним права власності на іпотечне майно згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Із витребуваних на виконання ухвали суду першої інстанції від 12 березня 2020 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А. копій документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 липня 2016 року, індексний номер 30686024 щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» вбачається, що останнє для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, було подано державному реєстратору: повідомлення-вимогу іпотекодавцю про повернення повної суми заборгованості за договором № 02/08-F від 10 січня 2008 року про надання споживчого кредиту; документи, що підтверджують оплату послуг поштового зв`язку та опис переданих документів, зазначених у пункті 1 даного переліку; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя (рекомендовані повідомлення); договір про відступлення права вимоги від 24 травня 2016 року, укладений між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Калінчук І.В. за реєстровим № 760; договір іпотеки від 10 січня 2008 року, укладений між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гавловською І.О. за реєстровим № 617; звіт про оцінку майна № МР30-160725-006 від 25 липня 2016 року з висновком про вартість об`єкта оцінки - спірної квартири, яка становить 1 197 619,88 грн; письмову вимогу-повідомлення АКБ «Золоті Ворота» № 14/1588 від 9 липня 2008 року з розпискою ОСОБА_1 про її отримання 23 липня 2008 року (т. 2 а.с. 1-21).

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною першою статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1952-IV), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, яким також є нотаріус, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні відповідне волевиявлення та вчинення певних дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати і таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі.

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом першої інстанції, первісний кредитор АКБ «Золоті Ворота» змінило строк виконання кредитного зобов`язання, пред`явивши ОСОБА_1 вимогу від 9 липня 2008 року за вих. № 14/1588 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № 02/08-F від 10 січня 2008 року в повному обсязі з одночасним повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання цієї вимоги, яку позивач особисто отримала 23 липня 2008 року.

З матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено жодними доказами в розрізі положень статей 76-81 ЦПК України виконання вимог кредитора як в строк, що встановлений у вимозі, так і в подальшому, відтак банк як іпотекодержатель отримав право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження у договорі іпотеки.

Після відступлення ПАТ «Банк Золоті Ворота» на користь ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, останнє, як новий кредитор, набуло права вимоги до позичальника (іпотекодавця), в тому числі право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання відповідно до умов договору іпотеки.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку зі заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині особи кредитора.

Аналогічний висновок викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17 (провадження № 61-48776св18) та від 9 березня 2021 року у справі № 504/3401/17 (провадження № 61-2370св19).

Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 31 липня 2019 року у справі № 922/1014/18 вказав, що за умови направлення банком повідомлення-вимоги про усунення порушень за основним договором і виконання зобов`язань новий кредитор, як правонаступник банку, не зобов`язаний направляти боржнику (іпотекодавцю) вимоги про усунення порушень за основним договором за тридцять днів до звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, оскільки положеннями статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачено повторного вчинення усіх необхідних дій для звернення стягнення на предмет іпотеки новим кредитором та новим іпотекодержателем, до якого перейшли усі права первісного кредитора та первісного іпотекодержателя.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги про обов`язок нового кредитора надсилати їй письмову вимогу про усунення порушень необґрунтованими, оскільки ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» замінило ПАТ «Банк Золоті Ворота»у вже існуючому зобов`язанні та набуло права первісного кредитора (іпотекодержателя) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача не виник обов`язок повторного звернення до позивача із письмовою вимогою про усунення порушення у разі заміни кредитора, якщо первісним кредитором така вимога їй направлялася і нею отримувалась, а тому порушення вимог Закону України «Про іпотеку» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127, на які посилалась позивач, у даному випадку відсутні.

Водночас місцевий суд дослідив й ту обставину, що позивач отримала 2 червня 2016 року за адресою, зазначеною у кредитному договорі та договорі іпотеки, повідомлення ПАТ «Банк Золоті Ворота» від 27 травня 2016 року за вих. № 642 про відступлення прав вимоги, що підтверджується її підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Однак, в подальшому ОСОБА_1 направлені на її адреси ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» з використанням найоптимальніших засобів зв`язку, що підтверджується наявними у справі копіями повідомлень, описів-вкладень, квитанцій, конвертів, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у визначений строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги не отримувала, працівникам пошти та служб кур'єрської доставки не вдалося вручити їй поштові відправлення.

Враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), а також зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, які є одними із фундаментальних засад цивільного права, спрямованими, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права (статті 3, 13 ЦК України), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання позивачем в загальному порядку не спростована, а її доводи про недотримання ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не заслуговують на увагу.

Отже, встановивши, що сторони, підписавши договір іпотеки, обумовили всі його умови, в тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору, а для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (іпотекодержателем) за статтею 37 Закону України «Про іпотеку» приватному нотаріусу були подані необхідні документи, зокрема й досудова вимога про необхідність усунення порушень забезпеченого іпотекою основного зобов`язання, яку позивач не виконала у визначений статтею 35 цього Закону тридцятиденний строк, суди першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому судом обґрунтовано звернуто увагу на те, що подання звіту про оцінку предмета іпотеки, складеного після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, було передбачено виключно Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, який втратив чинність 11 лютого 2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, а також враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 910/6592/16.

Крім того, з наданих відповідачами документів вбачається, що звіт про оцінку майна № МР30-160725-006 від 25 липня 2016 року з висновком про вартість об`єкта оцінки - спірної квартири подавався ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Скульській Т.А., для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, був чинним і не скасовувався у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 125-128, т. 2 а.с. 18, 19).

Тобто оцінка майна - предмету іпотеки на момент переходу права власності проводилась, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення нотаріусом послідовності вчинення реєстраційних дій, оскільки як правомірно вказав суд це не є підставою для визнання відсутнім у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» права не позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 200/11374/18 (провадження № 61-17508св20) зроблено висновок, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно спірного майна була подана ПАТ «Укрсоцбанк» 04 червня 2018 року о 15:22:45 год., рішення про державну реєстрацію права власності, яке згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було прийнято 06 червня 2018 року о 13:30:30 год. Ураховуючи зазначений вище порядок здійснення реєстраційних дій, їх строк, а також встановлене частиною дев`ятою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правило визначення дати та часу державної реєстрації прав на нерухоме майно - з дати та часу подання відповідної заяви про державну реєстрацію, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про порушення державним реєстратором порядку внесення оспорюваного запису.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 64604177 від 28 липня 2016 року, яка долучена позивачем до позовної заяви, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо обтяженою іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 25 липня 2016 року о 17:20:26 год., а рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки прийнято 28 липня 2016 року о 17:25:23 год., що відповідає послідовності вчинення реєстраційних дій, регламентованих статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив відсутність порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно), правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені пунктом 1 частини другої статті 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній