РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2848/21

№ 2/183/946/22

30 березня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Петренко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини було подано після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання такої заяви, а також у зв`язку з тим, що видані свідоцтва про право на спадщину її брату ОСОБА_2 (сину померлого) та її матері ОСОБА_3 (дружині померлого). Позивач зазначає, що вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала з батьком на момент його смерті. Крім того, позивач вказує, що була позбавлена можливості у передбачений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що у травні 2012 року завагітніла, стан здоров`я погіршився, існувала загроза невиношування дитини, позивач проходила лікування. Тому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з позовом, подав відзив на позов у якому просив у позові ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач не проживала з батьком на час відкриття спадщини. Батьки позивача - померлий ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 допомогли фінансово з придбанням позивачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в обмін на що ОСОБА_1 за усною домовленістю відмовляється від претензій на спадину, у зв`язку з цим позивач і не подавала заяву про прийняття спадщини. Також вважає, що твердження про незадовільний стан здоров`я позивача не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання 30 березня 2022 року не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.27), який доводився позивачу рідним батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16), а також копією свідоцтва про одруження щодо зміни прізвища позивача (а.с.81).

Після смерті ОСОБА_4 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №52930129 на підставі заяви сина померлого - ОСОБА_2 , поданої 11 червня 2012 року (а.с.69-82). На ім`я ОСОБА_2 17 листопада 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; на автомобіль ВАЗ 2108 державний номер НОМЕР_1 . У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 листом від 16 грудня 2020 року відмовлено у зв`язку з тим, що неможливо визначити належну спадкодавцю частку у майні, набутому у шлюбі з ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії спадкової справи, 02 квітня 2021 року, тобто через дев`ять років після відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне ОСОБА_4 . Листом від 02 квітня 2021 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що пропущено шестимісячний строку для звернення з заявою про прийняття спадщини та з поданих документів не вбачається факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.81-82).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними.

Оцінюючи доводи позивача про те, що вона постійно проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , суд враховує наступне.

Як вбачається з копії спадкової справи, місце проживання ОСОБА_4 на час відкриття спадщини зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 73 на звороті).

У період з 10 березня 2009 року по 15 січня 2015 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28).

На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем, позивачем надано акт сумісного проживання з померлим від 22 квітня 2021 року (а.с.122) у якому зазначено, що ОСОБА_1 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_2 . Зазначений акт підписано особами на прізвище ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відомості про те, що особи, які підписали зазначений акт станом на 01 квітня 2012 року проживали по АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.

Відповідачі категорично заперечували проти обставин, вказаних у акті від 22 квітня 2021 року. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати від 13 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначені свідки у судове засідання не з`явилися. Сторони в подальшому не наполягали на їх виклику і допиті, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Крім того, відомості, вказані в акті спростувала допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка пояснила, що з 2006 року проживає по АДРЕСА_2 , знайома з відповідачем ОСОБА_3 . ОСОБА_4 помер у 2012 році, на момент його смерті його донька ОСОБА_1 з ним не проживала, а лише приїжджала у гості. Підстави сумніватися у правдивості показань свідка у суду відсутні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що зі слів ОСОБА_3 знає, що вона проживала з чоловіком вдвох. Обставин, які входить до предмета доказування у справі, суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_3 , яка доводиться позивачу рідною матір`ю та дружиною спадкодавця, у судовому засіданні 01 грудня 2021 року пояснила, що ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 жодного дня не проживала. За цією адресою вона з чоловіком ОСОБА_4 проживали вдвох

Враховуючи те, що між датою складання акту про сумісне проживання - 22 квітня 2021 року та обставинами, про які в ньому йдеться - 01 квітня 2012 року сплило десять років; неможливість допиту осіб, які його підписали, а також показання свідка ОСОБА_7 ; позицію позивача, яка не наполягала на допиті свідків, які підписали акт - у суду наявні обґрунтовані сумніви щодо достовірності акту про сумісне проживання від 22 квітня 2021 року.

Таким чином, у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Більш того, факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а є підставою для звільнення спадкоємця від обов`язку у шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зауважує, що вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті позивачем не заявлялись.

Та обставина, що позивач вважала себе такою, що прийняла спадщину не є поважною причиною, яка може бути підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Оцінюючи доводи позивача про тяжкий перебіг її вагітності як підставу для визначення додаткового строку суд виходить з наступного.

З копії обмінної карти пологового будинку вбачається, що позивач ОСОБА_1 з липня 2012 року перебувала на обліку у зв`язку з вагітністю.

Як вбачається з епікризу №1615, ОСОБА_1 у період з 29 вересня 2012 року по 09 жовтня 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в акушенсько-гінекологічному відділенні КУ «Новомосковська ЦРЛ» ДОР».

Оскільки спадщина відкрилась 01 квітня 2021 року, строк подання заяви про прийняття спадщини для осіб, які постійно не проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини сплив 01 жовтня 2012 року.

Перебування на стаціонарному лікуванні у період до спливу шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, на думку суду є істотною перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, такі перешкоди існували до 09 жовтня 2012 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що вперше до нотаріуса звернулася у 2021 році.

Суд враховує позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 17 лютого 2022 року у справі 953/15603/20, який зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Оскільки перешкоди для подання заяви почали існувати протягом шестимісячного строку, у цій справі суд повинен оцінити весь період до моменту звернення до нотаріуса.

У позовній заяві та доданих до неї документах відсутні відомості, які свідчать про наявність обставин, які перешкоджали позивачу після народження у 2013 році дитини звернутися до нотаріуса або до суду. У судовому засіданні позивач як на причину невчинення цих дій посилалась на те, що вважала себе такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем у позовній заяві не зазначено та не доведено за допомогою належних та допустимих доказів наявності обставин, які перешкоджали їй впродовж восьми років (з 2013 року до 2021 року) звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Протягом цього часу відповідач ОСОБА_2 , син спадкодавця, набув право власності на спадкове майно, володів ним та має законні сподівання на непорушність свого права власності. Натомість надання можливості позивачу реалізувати свої спадкові права, якими вона свідомо не користувалась протягом такого проміжку часу, на переконання суду буде непропорційним втручанням у мирне володіння відповідачем ОСОБА_2 майном та порушенням принципу правової визначеності.

Оскільки позивачем не доведено наявність поважних причин звернення до нотаріуса впродовж восьми років, а також враховуючи наведені вище обставини справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м.Новомосковськ, площа Героїв,1.

Повне судове рішення складено і підписано 30 березня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.