Справа № 567/1398/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Максимчук Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу в розмірі 33775,90 грн., мотивуючи тим, що 04.04.2018 між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №0122-652, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 02.04.2021, а відповідач як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит у передбачений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

Зазначає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, відповідно до якого застрахував свої майнові інтереси, які пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами, та згідно вищевказаного договору страхування страховим випадком є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.

Посилається на те, що відповідач з 26.06.2019 припинив виконувати свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33775,90 грн.

Вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування понад 60 календарних днів, настав страховий випадок.

За результатами розгляду заяв, поданих банком про настання страхових випадків, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» складено страхові акти та прийнято рішення про виплату на користь банку страхового відшкодування по зобов`язанням відповідача у розмірі 33775,90 грн., яке згідно платіжних доручень №8388 від 16.09.2019 було виплачено на користь банку.

Зазначає, що на підставі ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перейшло право вимоги до відповідача щодо виплаченої суми страхового відшкодування.

Вказує, що в подальшому між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, за укладеним договором добровільного страхування кредитів.

Зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, зверталася до відповідача з претензією (повідомленням) про добровільне відшкодування понесених витрат, однак така пропозиція була залишена без розгляду, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача 33775,90 грн. фактичних витрат, понесених по зобов`язанням відповідача, а також судовий збір у розмірі 908 грн. та 7920 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. В поданій на адресу суду заяві не заперечив проти позову, водночас просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки рахує їх неспівмірними зі складністю справи.

Ухвалою суду від 09.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За клопотанням позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №0122-652 від 04.04.2018.

Відповідно до договору про споживчий кредит (для придбання енергозберігаючого обладнання) №0122-652 від 04.04.2018 банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн. (для купівлі світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, у тому числі вікон та балконних дверей, та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них), зі сплатою процентів за користування кредитом щомісяця у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 02.04.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит у передбачений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4.1, 2.4.2 договору).

Згідно п.3.3.3 договору №0122-652 відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1388,89 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 01.05.2018 шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування. (а.с.6-10)

Укладення та дійсність вищевказаного кредитного договору відповідач не оспорював.

Отримання відповідачем кредитних коштів та часткове виконання своїх зобов`язань з повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за його користування підтверджується випискою по рахунку відповідача, відкритому у філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», за період 01.02.2019 по 27.08.2019. (а.с.11-14)

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» (страхувальник) та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, відповідно до умов якого банк застрахував свої майнові інтереси, які пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами. Згідно вказаного договору страхування страховим випадком є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника (банку) внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин (п.п.2.1, 4.1 договору). (а.с.15-19)

З доводів позивача встановлено, що відповідач з 26.06.2019 припинив виконувати свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33775,90 грн., та вказана обставина відповідачем не спростована.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування понад 60 календарних днів, настав страховий випадок, про що банк повідомив страхову компанію, що підтверджується заявою АТ «Державний ощадний банк України» про настання страхового випадку №115.11-15/71921/2019-17/вих. від 28.08.2019. (а.с.20)

За результатами розгляду вищевказаної заяви страхова компанія визнала виникнення заборгованості за кредитним договором укладеним між банком та відповідачем ОСОБА_2 як страховий випадок та прийняла рішення про виплату на користь банку страхового відшкодування по зобов`язанням відповідача у розмірі 33775,90 грн., що підтверджується страховим актом №Рівн10017.08.19-4 від 16.09.2019 (сума страхового відшкодування 33775,90 грн.).

Сплата страхового відшкодування на користь банку на загальну суму 33775,90 грн. підтверджується платіжним дорученням №8388 від 16.09.2019. (а.с.21)

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та позивачкою ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого страхова компанія як первісний кредитор передала/відступила позивачу як новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, за укладеним договором добровільного страхування кредиту, та перехід права вимоги до відповідача підтверджується Реєстром прав вимог, що є додатком № 1 до вищевказаного договору. (а.с.22-31)

З метою досудового врегулювання спору, позивач 15.03.2021 зверталася до відповідача з претензією (повідомленням) про добровільне відшкодування понесених витрат, однак така пропозиція була залишена ним без розгляду. (а.с.33-34)

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інші особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення передбачено ст. 27 Закону України «Про страхування».

Згідно з ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перейшло право вимоги до відповідача щодо виплаченої суми страхового відшкодування.

Судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, що підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати відшкодування фактичних витрат в розмірі 33775,90 грн.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір стягуваних позивачем з нього коштів, а відтак наданий позивачем розрахунок, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.

Також при вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані відповідачем як позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку та в подальшому новим кредиторам не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача фактичних витрат в порядку регресу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 3 зазначеної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судове рішення ухвалене на користь позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. витрат на сплату судового збору.

Одночасно, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 7920 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 80 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Так, між позивачем - ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги від 20.05.2021.

Предметом даної справи є вирішення спору щодо відшкодування фактичних витрат в порядку регресу, що за визначенням Цивільного процесуального кодексу України є справою незначної складності, проте з метою уточнення обсягу та характеру доказів у справі та з метою наданням сторонам часу для вирішення спору в досудовому порядку, по даній справі було призначено підготовче судове засідання.

Рішенням Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У той же час, розмір витрат, понесених позивачем згідно акта про надання правової допомоги, склав 7920 грн., що на думку суду є не співмірним зі складністю даної справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про не співмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих представником послуг по справі, враховуючи ймовірно фактично витрачений час для складання процесуальних документів (позовної заяви), зазначених в детальному описі наданих послуг суд приходить до висновку про необхідність задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, -

вирішив :

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 33775 (тридцять три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 90 коп. фактичних витрат в порядку регресу, 908 (дев`ятсот вісім) грн. витрат з оплати судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.04.2022.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.