ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2917/22 Справа № 185/8541/19 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування коштів за безпідставно набуте майно, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з, уточненим 03 лютого 2020 року, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування коштів за безпідставно набуте майно, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та вона разом з чоловіком ОСОБА_4 вирішили поміняти вказану квартиру на будинок у селі.

Вказувала, що її колишня односельчанка ОСОБА_1 запропонувала укласти договір міни, за умовами якого вона передасть їй будинок, розташований по АДРЕСА_2 , а вона разом з чоловіком ОСОБА_4 передадуть ОСОБА_1 квартиру.

Зазначала, що вони з чоловіком завжди хотіли мати будинок у селі та погодились на вказані умови, втім, коли дійшло до нотаріального оформлення договору, з`ясувалося, що будинок є спадковим майном ОСОБА_1 , який вона ще не оформила належним чином, а тому вона запропонувала їм пожити у будинку до оформлення документів.

Посилаючись на те, шо будинок їх влаштовував, вони переїхали до нього, стали у ньому проживати та за згодою ОСОБА_1 зробили у ньому ремонт, а після оформлення спадкових прав ОСОБА_1 повідомила їх про те, що відмовляється укладати договір міни, оскільки квартира її більше не влаштовує, грошові кошти витрачені на ремонт повернути відмовилась та продала будинок ОСОБА_3 , а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно на її користь грошові кошти в якості відшкодування вартості безпідставно набутого майна у вигляді ремонтних робіт та виречених будівельних матеріалів у розмірі 60 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого майна грошові кошти в розмірі 59 479,19 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року про часткове задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов та стягнув з неї грошові кошти. Посилалася на статтю 778 ЦК України та вказувала, що поліпшення майна можливо було здійснювати лише за її згодою, яку вона не надавала. Докази надані позивачкою не доводять того, що саме вона витрачала гроші на придбання будівельних матеріалів.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, яка розташована у АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2008 року, посвідченого нотаріусом Першої павлоградської держнотконтори №1-4548 (т.1 а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_1 була власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 лютого 2019 року Другою павлоградською держнотконторою (т.1 а.с.117).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо обміну вказаними вище об`єктами нерухомості, що не заперечувалося сторонами у справі та підтверджено показами свідків.

Укладення угоди було відкладено для оформлення ОСОБА_1 права власності на будинок в порядку спадкування після смерті батька.

Згідно акту Межиріцької сільської ради від 21 березня 2019 року, ОСОБА_4 проживав без реєстрації в будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , з червня 2018 року по березень 2019 року (т.1 а.с.9).

Під час проживання в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , чоловік майбутнього власника будинку, згідно раніше досягнутої домовленості з ОСОБА_1 , почав робити ремонт в будинку.

Згідно висновку №40 судової будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2020 року, призначеної ухвалою суду, за період з червня 2018 року по березень 2019 року у домоволодінні АДРЕСА_2 було проведено наступні ремонтно-будівельні роботи, а саме: У прим. 1-4, 1-5, 1-6 замінено дерев`яні віконні заповнення на м/пластикові; виконано оздоблення віконних укосів; У приміщеннях 1-2, 1-5, 1-6 виконано ремонт дощатих підлог окремими місцями; У приміщеннях 1-3, 1-4, 1-5 підлоги пофарбовано олійною фарбою з розчищенням та шпаклюванням поверхні;У ванній кімнаті (прим. 1-ІІ(В) - позначено на плані будинку, виконаного експертом) - встановлено унітаз. Розібрано піч у кухні (прим. 1-6) та виконано мурування нової печі, з влаштуванням приладдя для опалення на твердому паливі; в печі встановлено піддувальні дверцята, зовнішня сторона печі облицьовано огнетривкою керамічною плиткою. Виконано ремонт системи опалення: влаштовано металевий регістр та замінено частково металеву трубу в ванній кімнаті (прим. 1-ІІ-В); в кухні (прим. №1-6) замінено металеві труби, що приєднані до печі. Виконано оздоблювальні роботи: у всіх приміщеннях будинку здерто шпалери із стель та стін;коридор (прим. 1-2): шпаклювання стель та фарбування поверхні стель білою в/ем., фарбою, встановлено плінтус ПХВ на стелі;в житлових кімнатах (прим. 1-3,1-4,1-5): стелі прошпакльовано та пофарбовано білою в/емульсійною фарбою, стіни обклеєні шпалерами, встановлено плінтус ПХВ на стелі; фарбування підлог олійною фарбою. Виконано зовнішні роботи:знято з підлог покриття лінолеуму в л.кухні, літ.«Б»; влаштовано вигрібну цегляну яму; прокладено пластикову каналізаційну трубу, діаметром 100 мм, від вигрібної ями до ванної кімнати, що розташована в літній кухні, літ.«В»; В зв`язку з відсутністю проектно-кошторисної документації на ремонтно-будівельні роботи, актів прийому-здачі виконаних робіт, актів прихованих робіт, перелічені ймовірні ремонтно-будівельні роботи підтверджені сторонами по справі в усній формі.

При опитуванні сторін, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підтверджено, що ремонтно-будівельні роботи у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_2 , проведено за період з червня 2018 року по березень 2019 року.

Оскільки накладні, чеки на придбані будівельні матеріали, м/пластикові конструкції, сантехнічні вироби, що були використані для ремонту домоволодіння по АДРЕСА_2 в період часу з червня 2018 року по березень 2019 року експерту не надано, їх вартість була взята згідно з усереднененою вартістю будівельних матеріалів та сантехнічних виробів, що закладено в програмному комплексі АВК.

Вартість ремонтно-будівельних робіт визначалася розрахунковим методом, з урахуванням вимог ДСТУ Б.Д. 1.1-1-2013, в порядку і за формою, що встановлені «Реформуванням ціноутворення та взаємовідносин у будівництві» та здійснюються за допомогою автоматизованого комплексу АВК-5 (3.4.2*).

В результаті проведених розрахунків, вартість ремонтно-будівельних робіт разом з використаними будівельними матеріалами, які виконано в домоволодінні по АДРЕСА_2 , за період часу з червня 2018 року по березень 2019 року, складає 59479,19 грн (а.с.148-179 т.1).

Таким чином, експерту Глущенко Л.М. та ОСОБА_2 було підтверджено проведення ремонтно-будівельні робіт за період з червня 2018 року по березень 2019 року у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_2 , і вартість цих робіт склала 59 479,19 грн.

Однак в подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було досягнуто згоди обміну об`єктами нерухомості через відсутність згоди щодо умов обміну, що також не заперечувалось в судовому засіданні.

04 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої павлоградської держнотконтори, №1-225 (т.1 а.с.117-118).

На час розгляду справи ОСОБА_3 є власником вказаного вище будинку згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого майна, грошові кошти в розмірі 59 479,19 грн., суд першої інстанції виходив з того, що домовленості з приводу міни, проживання та ремонтних робіт існували саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , повернення на даний час позивачу майна в натурі є неможливим, а тому наявні підстави для відшкодування вартості майна, саме у розмірі визначеному висновком №40 судової будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Відповідно до статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Згідно положень ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судова колегія наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не заперечувався той факт, що між ними існувала усна домовленість з приводу укладання в майбутньому договору міни.

Відповідно ст.380 ЦК України житловий будинок є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не заперечувався той факт, що ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 та її чоловіку дозвіл на проживання у домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи підтверджено той факт, що у домоволодінні в період проживання у ньому ОСОБА_2 та її чоловіка були здійснені ремонті роботи на загальну суму 59 479,19 грн. Також підтверджено той факт, що договір міни не відбувся.

Посилання апеляційної скарги на статтю 778 ЦК України, як на підставу для відмови у задоволенні позову, колегією суддів відхиляються.

Відповідно до статті 778 ЦК України: наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця; якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що між нею та ОСОБА_2 існував договір найму. Відповідного договору найму відповідачем не надано.

Крім того, сама ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву вказувала про те, що між ними існувала домовленість про укладання договору міни.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені скаржником у відзиві на позов, які обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.