Справа № 308/4134/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 квітня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В., ознайомившись із заявою адвоката Суязової Галини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Савчин Наталія Іванівна, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Суязова Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересована особа: приватний нотаріус Савчин Н.І.

У відповідності до п. 5 ч. 2ст.293 ЦПК України суд розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 1статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви (заяви) постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Перевіривши заяву про встановлення юридичного факту на предмет відповідності вимогам ЦПК України, доходжу висновку, що дана заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: відсутнє підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви з тим самим предметом і з тих самих підстав.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення заявника до нотаріальної контори та відповідно відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно поданої заяви, заявник просить встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та у дублікаті заповіту, посвідченого Киблярівською сільською радою 28 листопада 1996 року та виданого Середнянською селищною радою Ужгородського району 04 лютого 2021 року, записаний як ОСОБА_2 , дійсно є рідним сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказана вимога заявника в загальному зводиться до встановлення тотожності особи, яка по-різному записана у документах.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно з абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судами не встановлюється тотожність особи, а відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Отже, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Крім того, факт родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України) встановлюється в судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Приватний нотаріус не є заінтересованою особою тому, що він не визначає правових наслідків того юридичного факту на встановлення якого звернулася заявник.

У разі якщо спадщина ніким не прийнята, то заінтересованою особою є територіальна громада відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Також, як вбачається із прохальної частини заяви заявником заявлено дві вимоги. До матеріалів заяви, долучено докази сплати судового збору в сумі 496,20 грн.

Відповідно до ч.3ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір»за подання до суду заяви окремого провадження фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 496 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене, заявнику потрібно сплатити судовий збір за другу вимогу у розмірі 496,20 грн.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, а тому вважаю за необхідне заяву залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків заяви в новій редакції з врахуванням вимог ст.ст. 175, 318 ЦПК України.

Керуючись ст. 185, 260,318 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Суязової Галини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Савчин Наталія Іванівна, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки у строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику. Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Лемак