Справа № 461/9657/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1905/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа - Служба в справах дітей Галицького району департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 02.03.2017 року між ним ( ОСОБА_4 ), як новим кредитором, та ОСОБА_8 , як первісним кредитором, було укладено договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 18.01.2008 року, боржником та іпотекодавцем за якими є відповідачка ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором, 21.08.2017 року він, як новий кредитор, задовольнив свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності і яку він, відповідно до договору оренди від 28.09.2017 року здав в оренду ОСОБА_9 .

На момент набуття ним у власність квартири, відповідачі у квартирі не проживали, оскільки заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року (справа №465/6996/16) були визнані такими, що втратили право на користування цією квартирою, та, відповідно, зняті з реєстрації у ній.

Однак, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року вказане заочне рішення суду було скасоване і відповідачі подали заяву про поновлення їхньої реєтрації у квартирі і запис про реєстрацію постійного місця проживання відповідачів у квартирі було поновлено.

Позивач вважає, що з набуттям ним права власності на квартиру право відповідачів на користування нею припинилось і реєстрація постійного місця проживання відповідачів у належній йому на праві власності квартирі, на яку він згоди не давав, порушує його права, як власника, на вільне користування та розпорядження квартирою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року відповідачі були визнані такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 , і на момент звернення стягнення на спірну квартиру та набуття ним права власності на неї вони не були зареєстровані та фізично не проживали у квартирі.

Також звертає увагу, що факт відсутності у відповідачів прав на користування квартирою та факт їхнього непроживання в квартирі підтверджується укладенням 22.09.2017 року між ним ( ОСОБА_4 ), як покупцем, та відповідачкою ОСОБА_2 , як продавцем, договору купівлі-продажу меблів та побутової техніки, які залишились у квартирі від попереднього власника, а також укладенням 28.09.2017 року між ним ( ОСОБА_4 ), як новим власником квартири, договору оренди квартири.

Крім того, факт не проживання відповідачів у спірній квартирі на момент набуття ним (апелянтом) права власності на квартиру підтверджується довідкою з місця проживання, про склад сім`ї та прописку, згідно з якою у квартирі не було зареєстрованих осіб.

Також апелянт наголошує, що він звертався із вказаним позовом з тієї підстави, що відповідачі вже понад встановлені законом строки не проживають в квартирі і їхніх речей у квартирі немає.

Вважає, що відповідачам незаконно поновлено реєстрацію постійного місця проживання в квартирі, оскільки вони фактично у ній не проживали і, навіть, не повертались у квартиру після поновлення їхньої реєстрації у ній.

Зазначає, що відповідачі не є ні власниками, ні наймачами, відсутні у квартирі понад три роки, відтак, втратили право на користування спірною квартирою.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, пояснення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4 з 21.08.2017 року (а.с.7).

До цього, власником квартири була відповідачка ОСОБА_2 , яка, згідно з іпотечним договором №LVH9GІ від 18.01.2008 року (а.с.160-163), передала належну їй квартиру в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за договором іпотечного кредиту №LVH9GІ від 18.01.2008 року, який було укладено між нею, як позичальником, та ЗАТ КБ «Приватбанк», як кредитодавцем (156-159).

Згідно з п.1.3 кредитного договору, кредит надавався на поліпшення якості квартири.

На підставі договору комісії на вчинення правочину щодо придбання права вимоги, який 19.09.2016 року укладено між ОСОБА_8 та ТОВ «Фінансова компанія «Платинум» (а.с.164-165), договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Платинум» 22.09.2016 року (а.с.166-175), а також договору про відступлення права вимоги від 02.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.176-181), позивач ОСОБА_4 набув право вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами щодо стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року (справа №465/6996/16-ц) в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 та ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними положень договору про іпотечний кредит відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_8 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2 про скасування арешту на квартиру, звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, задоволено.

Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №10132689, накладений на підставі постанови №20726651 від 10.08.2010 року Галицького ВДВС м. Львів.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 11.08.2010 року за №10132689 про арешт квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №11746913, накладений на підставі постанови №29058380 від 19.10.2011 року Галицького ВДВС м. Львів.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 19.10.2011 року за №29058380 про арешт квартири АДРЕСА_1

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №LVH9GI від 18.01.2008 року в розмірі 2224848 грн. 40 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ОСОБА_4 від свого імені предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 101 кв.м.

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення суду, відповідачі були зняті з реєстрації постійного місця проживання у спірній квартирі, що підтверджується довідкою ЛКП «Снопківське» №759 від 26.02.2018 року (а.с.8), однак, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року було скасоване, а справу призначено до розгляду, яку, в подальшому, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова, який ухвалою від 18 березня 2019 року залишив без розгляду первісний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними положень договору про іпотечний кредит, а провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 , правонаступника ОСОБА_8 , до ОСОБА_2 , яка також діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про скасування арешту на квартиру, звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, закрито.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 , Галицький районний суд м. Львова виходив із того, що ОСОБА_4 звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку: приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим А.А. було прийнято рішення щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36766807 від 23.08.2017 року, згідно з яким право власності на спірний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_4 , номер запису про право власності 22025057, а тому кредитні відносини між позивачем і відповідачкою припинилися, відтак, відсутній спір про право.

У вказаній ухвалі суд, окрім іншого, зазначив, що квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2004 року приватним нотаріусом Кошулинською Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3611, тобто ця квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів, а тому немає правових підстав для виселення ОСОБА_2 та її дітей та визнання їх такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_4 про незаконність поновлення запису про реєстрацію постійного місця проживання відповідачів у спірній квартирі після скасування заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року є безпідставними.

У зв`язку з цим, безпідставними і такими, що не мають правового значення, є доводи позивача ОСОБА_4 про укладення ним з відповідачкою ОСОБА_2 22.09.2017 року договору купівлі-продажу меблів (а.с.10-11) та укладення ним з ОСОБА_9 28.09.2017 року договору оренди квартири (а.с.12-14), оскільки такі договори були укладені у період після прийняття заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 рокупро визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням спірної квартири, та їх виселення з квартири, до скасування цього рішення судом.

З огляду на викладене й те, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі (довідка ЛКП «Снопківське» №2591 від 10.07.2019 року (а.с.9)) і іншого постійного місця проживання не мають, тому заявлені до них вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич