ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2374/22 Справа № 178/754/21 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, третя особа - Криничанська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності документі та визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Божедарівської селищної ради, третя особа - Криничанська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності документу та визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт, за яким все своє майно заповідала йому.

Вказував, що після смерті матері відкрилася спадщина, до якої входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Славутич», що знаходиться в с.Бикове Криничанського району Дніпропетровської області. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року встановлено, що він постійно проживав однією сім`єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступив в управління спадковим майном. Після смерті ОСОБА_2 він звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він не надав документ, що посвідчує право власності на спадкове майно.

Зазначав, що сертифікат на ім`я його матері ОСОБА_2 знаходиться на зберіганні у відділі у Криничанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно списку до Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, померла ОСОБА_2 значиться під номером НОМЕР_1 , так як вона була членом Агрофірми «Славутич».

Посилаючись на те, що у сертифікаті та у свідоцтві про смерть є розбіжності в написанні ім`я та по батькові, а саме: « ОСОБА_3 », « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 », що перешкоджає йому реалізувати свої спадкові права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0333049, виданого 29 лютого 2000 року на підставі розпорядження Криничанської РДА від 19 травня 1997 року №271-Р, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у розмірі 5,836 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності колишньої Агрофірми «Славутич» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0333049.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року позовні вимоги задоволені.

Додатковим рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач Божедарівська селищна рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем недоведено у повному обсязі належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог. У матеріалах справи відсутня копія спадкової справи. Заперечували проти фактів встановлених під час розгляду справи №178/27/20.

25 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що апеляційна скарга є надуманою. Вказував, що після прийняття рішення він звернувся до Божедарівської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації та рішенням сесії селищної ради йому було надано відповідний дозвіл.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30 грудня 1996 року, виконавчим комітетом Биковської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, якій належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Славутич», що знаходиться в с.Бикове Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0333049, виданого 29 лютого 2000 року.

Вищезгадане спадкове майно ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 , про що свідчить заповіт від 07 квітня 1993 року, який посвідчений секретарем Биківської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №25.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року, яке набрало законної сили та не може бути поставлене під сумнів, задоволено заяву ОСОБА_1 , встановлено факт його постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та фактичного вступу в управління (володіння) спадковим майном (а.с.16-18).

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України (в редакції 1990 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільсько-господарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №635/2831/17 (провадження №61-19827св19) за загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Тобто насамперед право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства,включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , мати позивача була, була включена до списку громадян членів КСП, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю від 31 серпня 1994 року, виданого агрофірмі "Славутич" на підстав рішення Биківської сільської ради народних депутатів від 06 листопада 1993 року (а.с.14-15).

Таким чином, позивачем доведено, що за життя спадкодавець, фактично набула право на земельну частку (пай).

29 лютого 2000 року на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача було оформлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП№ 0333049, як член КСП Агрофірма "Славутич" розміром 5,83 умовних кадастрових гектарів.

Посилання апеляційної скарги на те, що у матеріалах справи відсутня копія спадкової справи, є хибними, оскільки копія спадкової справи міститься у матеріалах даної справи (а.с.42,43-67, 147,148-180).

Заперечення проти фактів, встановлених під час розгляду справи №178/27/20, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення по справі №178/27/20 не оскаржувалось та набрало законної сили, а тому не може бути поставлене під сумнів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.