Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/13/22

Провадження № 2/126/317/2022

"24" березня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі -продажу № 211418, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Згідно витягу № 1357 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим відділом «центру надання адміністративних послуг» Бершадської міської ради Вінницької області від 03.09.2021 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни:

1. ОСОБА_1 - 1952 р.н.;

2. ОСОБА_2 - 1982 р.н.;

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному житловому будинку понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих її речей в квартирі не тримає і, взагалі, цим приміщенням вона не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням він відповідачу не чинив.

Факт реєстрації відповідача в належному йому будинку порушує його право на вільне розпорядження і користування майном.

Він неодноразово просив відповідачку виписатись добровільно з будинку, але вона постійно вигадує нові історії або заявляє, що не має часу, а останнього разу перейшла на образливу лайку, в результаті чого між ними стали неприязні відносини.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Окрім того, вона не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Оскільки відповідач не бажає добровільно оформити зняття з реєстрації місця проживання в їхнього будинку, тому він як власник житла, вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена, в тому числі й через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ні відзиву ні жодних клопотань від неї до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу № 211418, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Бершадської міської ради № 45 від 29.12.2015 року «Про затвердження найменувань вулиць міста Бершадь», вулиця Якіра перейменована на вулицю Січових Стрільців.

Згідно витягу № 1357 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим відділом «центру надання адміністративних послуг» Бершадської міської ради Вінницької області від 03.09.2021 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни:

1. ОСОБА_1 - 1952 р.н.;

2. ОСОБА_2 - 1982 р.н.;

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в належній йому квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не тримає і, взагалі, цим приміщенням вона не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням він відповідачу не чинив.

Відповідач не бажає добровільно оформити зняття з реєстрації місця проживання в його житловому приміщені, тому він як власник житла, вимушений звернутися до суду, оскільки ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою».

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що оскільки факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача, як власника житла важливе юридичне значення, позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь