РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.02.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі судового засідання Лозинському Т.-Р.А.

третя особа ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора, третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 до відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора, третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії - НОМЕР_1 .

До 1980 року у квартирі АДРЕСА_2 , проживали 8 осіб в тому числі і позивач. Після отримання кооперативній квартири за адресою: АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою залишидися проживати 4 осіб: бабуся, ОСОБА_3 , позивач, ОСОБА_1 , сестра, ОСОБА_4 , та її чоловік, ОСОБА_5 .

Спірна квартира на Науковій у м. Львові складається із трьох кімнат загальною площею 64,4 кв.м., яка повністю виплачена у 1993 році. Дана квартира отримана батьком позивача.

Так, згодом, наймачем квартири по АДРЕСА_3 стала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджує, що з 1980 року по 1983 р. він проживав за вищевказаною адресою, а загалом проживає 27 років.

Свого власного житла він не має, так як частину державної квартири по АДРЕСА_4 , яка була його власністю, була внесена в нерухоме майно в результаті обміну з батьком.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

30 березня 2021 року на адресу суду поступили пояснення від третьої особи, які мотивовані тим, що ОСОБА_1 ніколи не був власником спірної квартири та його права власності ніхто не позбавляв. Більше того, позивач хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проте в ній не проживає, а проживає у Херсонській області.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

25 березня 2021 року на адресу суду від П`ятої Львівської нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №433/2019.

В судове засідання позивач не з`явився. причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином, а саме в телефонному режимі повідомлявся про розгляд справи.

В судове засідання відповідачі повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча, належним чином повідомлялися про розгляд справи.

В судовому засіданні третя особа наполягала на розгляді справи. Щодо заявлених вимог, - просила ухвалити заочне рішення та відмовити в задоволенні таких. Крім того, зазначає про відсутність підстав залишення позову без розгляду в силу вимог ст. 223 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку третьої сторони, та з урахуванням ст.ст. 280, 223 ЦПК України, прийшов до висновку про можливістю розгляду справи за даної явки осіб та на підставі поданих доказів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України,передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру, ОСОБА_2 володіла на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_5 . Свідоцтво видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №1274-Ж-Ф від 04 жовтня 2007 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 24 січня 2017 року, який посвідчений Кіріловою Т.М., державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер №3-107.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Каховського нотаріального округу Коршунова Р.В. щодо прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Так, 08.листопада 2019 року П`ятою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа піcля смерті ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 також звернувся до вищевказаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак такому було відмовлено на підставі наявного заповіту та подіної заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи наявний актом №369 від 16.11.2019 р. виданий директором ЛКП «Сокільницьке» про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Однак, суд ставить під сумнів такий акт, оскільки факт проживання за вищевказаною адресою не підтверджується з поміж іншого жодним належним та допустимим доказом.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України регламентовано, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає про те, що позивач вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Так, позивач просить визнати Ѕ частку на квартиру АДРЕСА_1 , про те, не просить визнати заповіт недійсним.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати позивача слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора, третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 24.02.2022 р.

Суддя Ванівський Ю.М.