Справа № 943/1236/20 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/2753/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Буського районного суду Львівської області від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про зміну розподілу часток у спадковому майні,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про зміну розподілу часток у спадковому майні.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_7 покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , а позивач є її спадкоємцем за законом. Крім нього спадкоємцями першої черги за законом є його сестра ОСОБА_5 , яка з 1998 року постійно проживає за кордоном разом зі своєю сім`єю, і яка рішенням Буського районного суду Львівської області від 20.05.2019 усунута від права на спадкування за законом після смерті матері. Також іншим спадкоємцем першої черги за законом є син його померлого брата ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , 2009 року народження. Померлий брат ОСОБА_6 за життя не цікавився долею померлої матері, самоусунувся від обов`язку дорослих дітей допомагати своїм хворим батькам похилого віку, що підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2010 та від 05.07.2013 про стягнення аліментів із ОСОБА_6 на користь матері ОСОБА_4 . Натомість, позивач стверджує, що із 1998 року лише він один турбувався долею матері, був її представником в судах, турбувався про її стан здоров`я, забезпечував продуктами харчування, готував їжу. Також зазначає, що після смерті пілота ОСОБА_6 залишилось два спадкоємці: син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_6 , якій за законом належала Ѕ частки від усієї спадщини, з компенсації - 30100 доларів США. Законний представник відповідача ОСОБА_3 отримала від ПАТ Авіакомпанії Україна-Аероальянс у якості компенсації у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 усього 60200 доларів США. При цьому вона брала на себе зобов`язання самостійно врегулювати ці вимоги (претензії) з іншими спадкоємцями, однак поступила непорядно по відношенню до померлої матері та жодної копійки із належної за законом компенсації не виплатила, жодного разу за життя до померлої матері не прийшла та не врегулювала це питання, умисно переховується за кордоном разом із дитиною. Позивач вважає, що спадкування відповідачем тієї частки у спадщині, яка б належала за законом його батьку, якби він був би живий на час відкриття спадщини, не може бути застосовано, оскільки померлий ОСОБА_6 як син ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання матері, що підтверджується розрахунком боргу по сплаті аліментів у розмірі 6500 грн., завіреним начальником Залізничного ВДВС ЛМУЮ Іванів А.О. Відтак, позивач вважає, що спадкове майно після смерті ОСОБА_4 має бути розподілене позивачу сто відсотків частки у спадковому майні, а відповідачу нуль відсотків частки у спадковому майні.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при винесені рішення, суд не взяв до уваги обставини, які були встановлені у попередніх рішеннях суду, які набрали законної сили та мають для суду першої інстанції преюдиційний характер. Звертає увагу, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме у ст. 1224 ЦК України зазначається, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухиляються від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Також, судом не взято до уваги постанову Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.2 зворот).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_7 син померлої, відповідач ОСОБА_2 внук померлої та дочка ОСОБА_5 .

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року ОСОБА_5 усунуто від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 9 (а.с.6-8).

Дане рішення набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 прийняли у шестимісячний строк спадщину за законом після смерті померлої ОСОБА_6 що підтверджується копією заяви позивача №744 від 17.10.2018 року та копією заяви відповідача №802 від 02.11.2018 (а.с. 5).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом (ч. 3 ст. 1224 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 02 серпня 2019 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, позивачу ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , законного представника ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом (а.с.25-27).

Вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність законних підстав для усунення від права на спадкування відповідача.

Посилання позивача на те, що йому мають належати сто відсотків частки у спадковому майні, а відповідачу нуль відсотків частки, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (частини перша, третя статті 1267 ЦК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців є рівними та можуть бути змінені виключно за угодою між ними. Однак такої угоди між сторонами не має.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача змінити розподіл часток у спадщині, визначивши йому 100% частки, а відповідачу - 0% не узгоджується із вищенаведеними нормами права та є фактично вимогою усунути відповідача від права на спадкування з підстав, які вже були предметом судового розгляду та в задоволенні яких позивачу було відмовлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Крім того, у випадку здійснення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця особа не позбавлена права звернутися до суду з позовом до інших спадкоємців про їх відшкодування. Чинне законодавство не передбачає можливості зміни розміру часток у спадщині з вищенаведених підстав.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі №379/439/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав про зміну розподілу часток у спадковому майні, оскільки законодавством України не передбачено можливості зміни часток у спадковому майні спадкоємцями, які прийняли спадщину, з фактичним позбавленням відповідача права на спадщину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:04.04.2022.

Головуючий

Судді