Справа № 504/4317/20
провадження №2/504/553/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

секретаря - Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог : Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, якими просив суд встановити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне.

ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних стосунках з відповідачкою, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 .

Відповідачка нехтувала сімейними цінностями, зловживала спиртними напоями, влаштовувала скандали, вчиняла психологічне та фізичне насилля по відношенню спільної доньки та своїх дітей від попереднього шлюбу, примушувала дітей вживати спиртні напої, погрожувала вивезти доньку в невідомому напрямку, вчинити самогубство, через що позивач звертався до поліції.

Донька, ОСОБА_3 , проживає з позивачем, який самостійно займається вихованням дитини, матеріально забезпечує її, піклується про її духовний та фізичний розвиток.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року відкрито провадження по справі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином про дату, час та місце його проведення, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Представником служби у справах дітей Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце його проведення, надав до суду висновок та просив розглядати справу без участі представника.

Представник позивача - адвокат Гарчева Л.М. , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі з викладених у неї підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 06 березня 2018 року складено актовий запис про народження №1084 , в якому батьками зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої дитини від 07.12.2020 р. ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить матері позивача. Житлове приміщення в задоволеному стані, є все необхідне для гармонійного розвитку дитини. Вихованням дитини в основному займається батько, соціально-психологічний клімат відносин батька та дитини позитивний. Матір дитини влаштовує сварки та скандали, погрожує фізичною розправою над дітьми, та вивезти дитину за межі Одеської області в невідомому для батька напрямку та вчинити самогубство, через що позивач неодноразово викликав поліцію. Батько дитини працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Доброславської селищної ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що малолітня дитина, ОСОБА_3 разом з батьками проживає в будинку матері ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки, ОСОБА_4 з ОСОБА_6 та зі своєю малолітньою донькою проживають разом в одному будинку. Дитина забезпечена усім необхідним. Психологічна обстановка в сім`ї не напружена, батьки проводять достатньо часу з дитиною, спільно займаються вихованням дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, в тому числі в одному житловому приміщенні, проте, з ким із них залишається проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері, враховуючи хто з батьків виявляє більшу увагу, турботу до дитини, особливі якості батьків, створення належних умов для виховання та проживання дитини.

Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні у позову про визначення проживання дитини разом з одним із них.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , працевлаштований не офіційно, спільну доньку матеріально забезпечує він, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_1 , пояснив, що при будь-яких конфліктах з відповідачкою виникає спір з приводу місця проживання дитини. ОСОБА_6 погрожує забрати дитину і разом поїхати у Львівську область, де проживає її матір, тому він вимушений звернутися до суду з позовом щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Продайко- ОСОБА_7 не працює, постійного місця проживання не має, повідомила орган опіки та піклування Доброславської селищної ради, що коли в сім`ї траплялися конфліктні ситуації, ОСОБА_4 неодноразово виганяв її з будинку. Інколи ОСОБА_6 покидала домівку і їхала до своєї матері, а дитина залишалася з батьком, так як ОСОБА_4 не дозволяв забирати доньку з собою, тому ОСОБА_6 , поверталася додому до доньки.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

В силу ч. 5, ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини. Батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновками органи опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтуваним, суперечить інтересам дитини.

Суд бере до уваги надану позивачем відповідь Головного управління Національної поліції в Одеській області Лиманський ВП, щодо звернення ОСОБА_1 до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що його дружина забрала дітей та вживала з ними спиртні напої, вказане звернення було зареєстровано до єдиного обліку Лиманського ВП ГУНП в Одеській області за №3168 від 19.03.2020.

Суд враховує, що батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, за місцем проживання створені всі необхідні умови для проживання дитини, він здійснює її матеріальне забезпечення. Матір дитини не довела наявності у неї постійного місця проживання де дитині були б створені нормальні умови для проживання, взловживає спиртними напоями, позовні вимоги позивача визнала, проти їх задоволення не заперечувала.

Згідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, позовні вимоги обґрунтовані, відповідають якнайкращим інтересам дитини, тому підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 19, 160,161 СК України, ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 258 -259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог : Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Встановити місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров