Справа № 303/2327/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

30 березня 2022 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того подана позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що позивач зокрема просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також просить визнати за нею право власності на 42/100 частини земельної ділянки. Таким чином позивач заявляє дві самостійні вимоги, з яких одна немайнового (визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину) і одна майнового характеру (визнання права власності на земельну ділянку).

Одночасно також встановлено, що до позову додані дві квитанції про сплату судового збору в розмірі 2000,00 грн. та 1240,50 грн. Додатково 30.03.2022 року до суду надійшло клопотання до доручення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. Таким чином, загалом сплачено 4232,90 грн. судового збору, без вказівки в квитанціях, за яку із заявлених позовних вимог саме сплачено.

Крім цього також встановлено, що позивачем до позовної заяви в порядку ст. 149 ЦПК України додано заяву про забезпечення позову, яку буде вирішено у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн. Крім того, за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

У зв`язку з цим, звертається увага на таке. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Так, в позовній заяві ціну позову визначено у 200000,00 грн. В свою чергу позивач в позові жодним чином не обґрунтовує вказану ціну позову, до позову не додано доказів, які б визначали ринкову вартість спірного майна.

У зв`язку з цим звертається увага на те, що обов`язок визначати вартість майна за відповідними вимогами покладається на позивача. При цьому, вартість майна повинна визначатися саме на момент пред`явлення позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як вже було згадано, загалом позивачем сплачено 4232,90 грн. судового збору. Таким чином слід вважати, що з цієї суми сплачено 992,40 грн. за позовну вимогу немайнового характеру, 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а решта за позовну вимогу майнового характеру, що становить 2744,30 грн. (4232,90 грн. - 992,40 грн. - 496,20 грн. = 1751,90 грн.).

Згідно з ст. 134 ЦПК України сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, однак ціну позову зазначено, яка не відповідає дійсності, оскільки докази оцінки спірного майна відсутні, а тому з врахуванням позовної вимоги майнового характеру (визнання за позивачем права власності на 42/100 частини земельної ділянки), суми сплаченого судового збору (2744,30 грн.), максимальної ставки встановленої Законом за подання позовів з вимогою майнового характеру (12405,00 грн.) суд визначає, що позивачу слід доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру окремим платіжним документом з урахуванням зазначеної максимальної ставки, або долучити документи (докази) на підтвердження ціни позову (довідка про ринкову вартість земельної ділянки на час звернення до суду, тощо) і відповідно сплатити судовий збір окремим платіжним документом в розмірі 1 відсоток ціни позову (із врахуванням вже сплаченої сумі у розмірі 2744,30 грн.) та долучити такий платіжний документ до позовної заяви.

При цьому, суд роз`яснює, що у разі переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи такий буде повернутий позивачу в порядку, встановленого ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Крім цього, звертається увага на таке. Зі змісту поданої позовної заяви встановлено, що позивач поряд заявленими позовними вимогами, також подав клопотання про витребування судом доказів в порядку ст. 84 ЦПК України. Одночасно позивач зазначає, що на цей час, із врахуванням наявних в Україні обставин, доступ до відповідних реєстрів є закритим, що унеможливлює надання відповідних доказів. Таким чином, знаючи про такі обставини та заявляючи відповідне клопотання, позивач вочевидь усвідомлює і про неможливість виконання ухвали суду, у випадку витребування таких доказів.

У зв`язку з цим, позивачу необхідно додатково обґрунтувати заявлене клопотання з урахуванням зазначеного вище.

Судом при постановлені ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Заболотний