ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/4103/14-ц

провадження № 22-ц/4809/394/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Завітневич О. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритий Олег Андрійович,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року у складі судді Макарової Ю. І. і

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив визнати дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у вигляді блокування з накаледнням арешту на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , валюта UAН/908, відкритого у відділенні «Кропивницьке № 43» Акіонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - неправомірними та зобов`язати його усунути дане порушення шляхом розблокування зі зняттям арешту з цього поточного рахунку.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Світловодського МВ ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Світловодським міськрайонним судом 06.11.2014 № 401/4103/14, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16.09.2014 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник як фізична особа-підприємець одноособово займається основним видом економічної діляності, а саме дослідженням і експериментальними розробками у сфері інших природничих і технічних наук та діляністю у сфері інжинірингу, геології та геодезії і наданням послуг технічного консультування в цих сферах.

З причин погрішення стану здоров`я ОСОБА_1 , в останнього уторилась заборгованість по слаті присуджених аліментів.

Державним виконавцем було накладено арешт на розрахуноквий рахунок заявника № НОМЕР_1 , валюта UAН, та на його електронну картку № НОМЕР_2 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк».

Заявник зазначає, що із зазначеного розрахункового рахунку ним перераховуються обов`язкові податки, а електронна картка використовується на заробітну плату, а тому накладений державним виконавцем арешт є незаконним.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого О. А. залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк», на якого покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало, що свідчить про те, що банк також не визнав рахунок ОСОБА_1 та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грулня 2021 року та ухвалити новее судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що із розрахункового рахунку, на який було накладено арешт державним виконавцем, перераховуються обов`язкові податки, а на звернення ОСОБА_1 до державного виконавця про розблокування рахунку з вказаних підстав, останній письмово відмовив.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що скаржник одночасно подавав заяву державному виконавцю щодо перерахунку розміру заборгованості по аліментам, на що також отримав письмову відмову.

Також, з метою встановлення реальної заборгованості по аліментам ОСОБА_1 звертався до судового експерта, а згідно висновку останнього за період з 16.09.2014 по 01.11.2021 аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років, належні до сплати, становлять 43 371,50 грн, а не 100 225,56 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що незаконними діями державного виконавця було порушене конституційне право заявника на працю та винагороду за працю, передбачене статтею 43 Конституції України.

Також, судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17 січня 2021 року у справі № 340/1018/09 (провадження № К/9901/22118/19.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції ОСОБА_1 та його представник адвокат Татарчук О. В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритий О. А. та ОСОБА_2, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції 12.11.2012 відкрито виконавче провадження № 45421079 з виконання виконавчого листа № 401/4103/14-ц, виданого 06.11.2014 Світловодським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2014 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.10.2021, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 137 842, 44 грн.

Державним виконавцем Свіловодського ВДВС 27 вересня 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» направлено платіжну вимогу № 45421079 про списання з рахунку платника ОСОБА_1 135 332, 19 грн, призначення платежу - виконавчий лист № 401/4103/14-ц, виданий 06.11.2014 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; виконавчих написів нотаріусів.

За положеннями статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (частина перша статті третьої ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

За змістом статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 4 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведеного вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою державного виконавця ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції 12.11.2012 відкрито виконавче провадження № 45421079 з виконання виконавчого листа № 401/4103/14-ц, виданого 06.11.2014 Світловодським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2014 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а. с. 10).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.10.2021, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 13 7842, 44 грн (а. с. 19-20).

Постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», який відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_1 (а. с. 108).

Державним виконавцем Свіловодського ВДВС 27 вересня 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» направлено платіжну вимогу № 45421079 про списання з рахунку платника ОСОБА_1 135 332, 19 грн, призначення платежу - виконавчий лист № 401/4103/14-ц, виданий 06.11.2014 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області (а. с. 28).

Системний аналіз статтей 52 та 59 Закону № 1404 дає підстави для висновку, що саме на банк, іншу фінансову установу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, покладено обов`язок повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Вказане кореспондує обов`язку виконавця зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.05.2020 у справі №905/361/19, у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 344/8982/17 та від 07.02.2019 у справі № 727/6404/18.

АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на вищезазначеному рахунку виконало, що свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Інших доказів того, що рахунок, на якому знаходяться арештовані державним виконавцем кошти боржника, є спеціальним чи має обмежений режим використання, матеріали справи не містять.

За таких обставин, оскільки рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що із розрахункового рахунку, на який було накладено арешт державним виконавцем, перераховуються обов`язкові податки, є необґрунтованими з огляду на те, що державним виконавцем арешт було накладено не на сам рахунок, а на кошти в межах суми розміру заборгованості по аліментам, що містяться на вказаному рахунку, а доказів про те, що зазначений рахунок є спеціальним або має обмежений режим використання матеріали справи не містять.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на висновок експерта, згідно якого за період з 16.09.2014 по 01.11.2021 аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років, належні до сплати, становлять 43 371,50 грн, а не 100 225,56 грн, є безпідставними, з огляду на те, що предметом розгляду скарги є законність накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника, розміщених на відповідному рахунку, а не законність визначення державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що незаконними діями державного виконавця було порушене конституційне право заявника на працю та винагороду за працю, передбачене статтею 43 Конституції України, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що рахунок, кошти на якому були арештовані в межах виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, призначений для виплати боржнику заробітної плати.

Суд не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі Верховного Суду від 17 січня 2021 року у справі № 340/1018/09 (провадження № К/9901/22118/19), оскільки спірні правовідносини та обставини справи у вказаній постанові та у справі, що є предметом розгляду, є відмінними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28.03.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко