Справа № 194/1327/21
Номер провадження № 2/194/76/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по аліментах, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Тернівський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та розстрочення сплати заборгованості за аліментами, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по аліментах. Свою позовну вимогу вона мотивує тим, що на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі № 194/222/17 з відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його доходів. Згідно розрахунку Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість по аліментам за період з 01 березня 2017 року по 31 січня 2021 року складає 141208,67 грн., яка не сплачена відповідачем станом на 31 липня 2021 року. Розмір пені по сплаті аліментів за період з 01 січня 2020 року по 31 січня 2021 року складає 141208,67 грн., що перевищує 100% заборгованості, а отже проводити розмір пені за період з 2019 року немає сенсу. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №194/222/17 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 141208,67 грн.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа Тернівський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та розстрочення сплати заборгованості за аліментами. Свою позовну вимогу він мотивує тим, що на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі № 194/222/17 з нього на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його доходів. З 06 лютого 2017 року по 12 листопада 2020 року він проходив військову службу у ЗСУ. Постанову державного чи приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження він не отримував, де знаходився виконавчий лист про стягнення з нього аліментів до 14 вересня 2021 року йому не відомо. Ні державна виконавча служба, ні позивачка не направляли виконавчий лист про стягнення з нього аліментів до ШУ «Тернівське» ПрАТ «Павлоградвугілля», звідки він був призваний на військову службу, натомість за весь час його служби позивачка отримувала аліменти з грошових виплат за місцем його служби. Окрім того, 05 березня 2020 року під час служби у військовій частині при виконанні військових службових обов`язків він отримав мінно-вибухову травму, після чого лікувався амбулаторно та стаціонарно, за висновком МСЕК від 19 січня 2021 року йому з 05 січня 2021 року встановлена ІІІ група інвалідності та 50% втрати працездатності. На даний час він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5868,97 грн. з вирахуванням 50% аліментів та 3376,64 грн. з вирахуванням 50% аліментів. Окрім того, крім відповідачки, з нього за рішенням суду стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить зменшити розмір заборгованості по аліментах з примусового виконання виконавчого листа Тернівського міського суду Дніпропетровської області у справі № 194/222/17 від 11 квітня 2017 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилася з 13 березня 2017 року по січень 2021 року на 50%, шляхом стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментах в сумі 70604,34 грн.; розстрочити йому сплату заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилася з березня 2017 року по січень 2021 року у розмірі 70604,34 грн. на 48 місяців зі сплатою по 1470,92 грн. щомісячно.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволені позову, оскільки його вини у виникненні заборгованості за аліментами не має. Рішення Тернівського міського суду від 11 квітня 2017 року про стягнення з нього аліментів він не отримував, у судовому засіданні присутній не був. З 06 лютого 2017 року по 12 листопада 2020 року він проходив військову службу у ЗСУ. Постанову державного чи приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження він не отримував, де знаходився виконавчий лист про стягнення з нього аліментів до 14 вересня 2021 року йому не відомо. Ні державна виконавча служба, ні позивачка не направляли виконавчий лист про стягнення з нього аліментів до ШУ «Тернівське» ПрАТ «Павлоградвугілля», звідки він був призваний на військову службу, натомість за весь час його служби позивачка отримувала аліменти з грошових виплат за місцем його служби. Окрім того, 05 березня 2020 року під час служби у військовій частині при виконанні військових службових обов`язків він отримав мінно-вибухову травму, після чого лікувався амбулаторно та стаціонарно, за висновком МСЕК від 19 січня 2021 року йому з 05 січня 2021 року встановлена ІІІ група інвалідності та 50% втрати працездатності. На даний час він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5868,97 грн. з вирахуванням 50% аліментів та 3376,64 грн. з вирахуванням 50% аліментів.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що згідно рішення Тернівського міського суду від 11 квітня 2017 року по справі № 194/222/17 відповідач у судове засідання не з`явився, але його інтереси за довіреністю представляв його представник ОСОБА_8 , яка подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечувала проти задоволення позову. Дане рішення не було оскаржено відповідачем та набрало законної сили 24 квітня 2017 року. Виконавчий лист вона подала до виконавчої служби, та їй не було відомо що відповідач має постійне місце роботи та отримує вид доходу заробітну плату, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» фізична особа зобов`язана повідомляти письмово виконавця про зміну місця роботи. Факт утримання з відповідача 50% його доходів, які він отримує з Центра зайнятості, на її користь не відповідає дійсності, оскільки ці 50% його доходів стягуються на її користь та на користь іншого відповідача ОСОБА_6 за ВП № 33454970. Відповідачем у відзиві не доведено відсутність його вини щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволені зустрічного позову, оскільки згідно рішення Тернівського міського суду від 11 квітня 2017 року по справі № 194/222/17 відповідач у судове засідання не з`явився, але його інтереси за довіреністю представляв його представник ОСОБА_8 , яка подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечувала проти задоволення позову. Дане рішення не було оскаржено відповідачем та набрало законної сили 24 квітня 2017 року. Виконавчий лист вона подала до виконавчої служби, та їй не було відомо що відповідач має постійне місце роботи та отримує вид доходу заробітну плату, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» фізична особа зобов`язана повідомляти письмово виконавця про зміну місця роботи. Факт утримання з відповідача 50% його доходів, які він отримує з Центра зайнятості, на її користь не відповідає дійсності, оскільки ці 50% його доходів стягуються на її користь та на користь іншого відповідача ОСОБА_6 за ВП № 33454970. Стосовно скрутного положення позивача зазначає, що останній отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5868,97 грн. та допомогу по безробіттю у розмірі 3877,53 грн., що у сукупності складає 9746,50 грн., та є більшою за мінімальну заробітну плату у розмірі 6000,00 грн., та з урахуванням відрахувань аліментів у розмірі 50% у платника аліментів залишається 4873,25 грн., що майже вдвічі перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» становить 2373,00 грн. Доказів щодо витрачання коштів на лікування у зв`язку з пошкодженням здоров`я позивачем до зустрічної позовної заяви не додано. Позивачем у зустрічній позовній заяві не доведено відсутність його вини щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він дійсно не отримував ні заяву про стягнення аліментів, ні постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів в той час, коли він перебував на службі у ЗСУ, оскільки з 06 лютого 2017 року він проходив службу в Донецькій та Луганській областях по здійсненню заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України проти агресії РФ, але юридична адреса його військової частини було смт Гостомель Київської області. Виконавче провадження було відкрито 12 травня 2017 року Ірпинським МВДВС, постанову про його відкриття він не отримував. Причиною виникнення заборгованості є не пред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа до виконання безпосередньо на шахту «Західно-Донбаська». ОСОБА_1 знала, що перед тим як він пішов служити до ЗСУ він працював на шахті «Західно-Донбаська» ДТЕК «Павлоградвугілля», оскільки на той час вони ще перебували у шлюбі. В період, коли він перебував на службу у ЗСУ з його заробітної плати на шахті «Західно-Донбаська» стягувалися аліменти, але за одним чи двома виконавчими листами йому не відомо, з причини того, що він не отримував постанову виконавця про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 .
Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала суду заперечення на відповідь на відзив за зустрічною позовною заявою, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволені зустрічного позову, оскільки в рішенні Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі № 194/222/17 зазначено, що інтереси ОСОБА_3 за довіреністю представляв його представник ОСОБА_8 , яка подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечувала проти задоволення позову. Виконавчий лист вона подала до виконавчої служби, та їй не було відомо що відповідач має постійне місце роботи та отримує вид доходу заробітну плату, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» фізична особа зобов`язана повідомляти письмово виконавця про зміну місця роботи. Стосовно скрутного положення позивача зазначає, що останній отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5868,97 грн. та допомогу по безробіттю у розмірі 3877,53 грн., що у сукупності складає 9746,50 грн., і це є після відрахування аліментів, та є більшою за мінімальну заробітну плату у розмірі 6000,00 грн. Позивачем у зустрічній позовній заяві не доведено відсутність його вини щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свою позовну заяву підтримала та просила позов задовольнити, а в задоволені зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що після отримання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на її користь на утримання їх сина вона ходила до Тернівськго відділу ДВС, але їй не було відомо чи рахувався на шахті «Західно-Донбаська» відповідач.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Тарковська Т.В. в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 підтримала та просила позов задовольнити, а в задоволені зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що позивачу не було відомо про те, що відповідач отримує будь-які доходи на шахті «Західно-Донбаська».
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені первісного позову, та задовольнити його зустрічну позовну заяву, оскільки під час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів він проходив службу в ЗСУ та перебував в зоні АТО, та не знав, що з його заробітної плати, яку він отримував на шахті «Західно-Донбаська», не утримувалися аліменти на користь ОСОБА_1 .
Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічною позовною заявою адвокат Голіцина Г.Д.в судовому засіданні просила відмовити в задоволені первісного позову, та задовольнити зустрічну позовну заяву, оскільки ухвалу про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 не отримував, від слати аліментів не ухилявся, отримав порання під час служби в ЗСУ та тривалий час лікувався.

Суд, вислухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, їх представників, дослідивши письмові докази, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_9 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2017 року і до повноліття дитини, про що свідчить виконавчий лист по справі № 194/222/17.
З розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом по справі № 194/222/17виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області, складеним старшим державним виконавцем Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шапкун Ю.В., встановлено, що ОСОБА_3 має заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини за період з березня 2017 року по січень 2021 року включно у розмірі 141208,67 грн.
Відповідно до довідки Павлоградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 вересня 2021 року, ОСОБА_3 дійсно проходив службу при частковій мобілізації з 19 березня 2015 року по 05 червня 2016 року, контракту військову службу з 06 лютого 2017 року по 12 листопада 2020 року.

Згідно довідки військової частини Національної Гвардії України від 30 липня 2020 року, ОСОБА_3 дійсно з 05 червня 2018 року по 06 вересня 2018 року, з 04 вересня 2019 року по 09 лютого 2020 року, з 25 лютого 2020 року по 18 березня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Вугледар Донецької області, м. Сєвєродонецьк Луганської області. Даній особі надано статус учасника бойових дій.

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №473, ОСОБА_3 з 05 березня 2020 року по 16 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичній частині НОМЕР_1 м. Часів Яр з діагнозом: вибухова травма від 05 березня 2020 року, закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гостра сенсоневральна приглухуватість без пошкодження барабанних перетинок, забій м`яких тканин правої половини обличчя.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3453, ОСОБА_3 з 29 квітня 2020 року по 12 травня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛОР відділенні Центрального госпіталя МВС України з діагнозом: акубаротравма; стан після перенесеного ЗЧМТ (05 березня 2020 року), струсу головного мозку.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №534/255, ОСОБА_3 з 22 березня 2021 року по 31 березня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Тернівська ЦМЛ» ТМР» з діагнозом: стан після перенесеної мінно-вибухової травми (05 березня 2020 року): ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравма у вигляді після травматичного церебрального кістозно-злипчового арахноідіту з частими стійкими цефалгіями, дисциркуляторної після травматичної енцефалопатії з церебростенічним синдромом, син копальними станами в анамнезі, вестибулопатією, правобічною хронічною сенсо-невральною приглухуватістю, вушним шумом з обох сторін.

Згідно довідки обласної МСЕК №4 серії 12ААА № 009946 від 19 січня 2021 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_3 встановлено 50% втрати професійної працездатності, травма та захворювання пов`язані з захистом Батьківщини.

Згідно довідки обласної МСЕК №4 серії 12ААА № 606269 від 19 січня 2021 року до акту огляду МСЕК, ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності з 05 січня 2021 року захворювання та травма пов`язані з захистом Батьківщини.

Відповідно довідки про доходи № 441497, наданої ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 23 вересня 2021 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та сума пенсії за період з 01 листопада 2020 року по 30 вересня 2021 року склала 97138,28 грн.

Згідно довідки Тернівської міської філії Дніпропетровської області Державного центра зайнятості від 23 вересня 2021 року, ОСОБА_3 за період з 16 лютого 2021 року по 31 серпня 2021 року отримав дохід як безробітний в розмірі 55121,27 грн., у тому числі аліменти 26425,60 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 за виконавчим провадженням № 33454970 на користь ОСОБА_6 , складеним головним державним виконавцем Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шапкун Ю.В., станом на 01 вересня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів складає 18462,77 грн.

Згідно Звіту про здійснення відрахування та виплати Військової частини НГ Україна щодо ОСОБА_3 за виконавчим провадженням від 12 травня 2017 року № 53913364, виданим Ірпинським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року нараховано дохід 10554,92 грн., відсоток стягнення 1/4, утримана сума 3798,73 грн., заборгованість на 01 липня 2017 року складає 5131,02 грн.

Згідно Звіту про здійснення відрахування та виплати Військової частини НОМЕР_2 НГ Україна щодо ОСОБА_3 за виконавчим провадженням від 12 травня 2017 року № 53913364, виданим Ірпинським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року нараховано дохід 32706,23 грн., відсоток стягнення 1/4, утримана сума 8479,66 грн., заборгованість на 01 жовтня 2017 року складає 00,00 грн.

Згідно Звіту про здійснення відрахування та виплати Військової частини НОМЕР_2 НГ Україна щодо ОСОБА_3 за виконавчим провадженням від 12 травня 2017 року № 53913364, виданим Ірпинським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2019 року нараховано дохід 238926,55 грн., відсоток стягнення 1/4, утримана сума 45653,02 грн., заборгованість на 01 травня 2019 року відсутня.

Відповідно до довідки про доходи, наданої 14 квітня 2021 року Військовою частиною НОМЕР_2 НГ Україна, ОСОБА_3 за період з січня 2019 року по листопад 2020 року включно отримав дохід 351257,16 грн.

Згідно матеріалів виконавчого провадження № 53913364 вбачається, що за виконавчим листом по цивільній справі № 194/222/17, виданим на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2017 року і до повноліття дитини, за основним місцем роботи ОСОБА_3 в ВСП ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» аліменти за період з березня 2017 року по січень 2021 року не стягувалися. Також встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять даних, які б вказували, що ОСОБА_3 отримував постанову про відкриття виконавчого провадження та листи, які направлялися йому державними виконавцями.
У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19.
Отже, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Однак, відповідач ОСОБА_3 не довів суду відсутність вини в несплаті аліментів, оскільки, отримуючи середній розмір заробітної плати з підприємства за основним місцем роботи, про розмір якого йому було відомо, він міг встановити, що з нього стягуються 25% розміру середньої заробітної плати з цього підприємства. При цьому, суд враховує, що отримуючи дохід з військової частини, йому було відомо, що стягується з нього 50% його доходу. А також суд зазначає, за цих обставин ОСОБА_3 не повідомляв державного виконавця про те, що він отримує окрім доходу з військової частини ще і середній заробіток з підприємства за основним місцем роботи.
Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися відповідно до формули: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2021 року складає 154792,71 грн., що вже перевищує 100% заборгованості, а отже позивач не стала проводити подальший розрахунок пені за 2019, 2018, 2017 роки, а відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеним головним державним виконавцем Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шапкун Ю.В., заборгованість по сплаті аліментів за період з березня 2017 року по січень 2021 року включно складає 141208,67 грн. Тобто, сума пені навіть за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2021 року перевищує 100% заборгованості.

Позивачем розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати аліментів проведено за формулою, яка наведена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, що не відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.
Розглядаючи позовну заяву в межах поданих позовних вимог, суд приходить до висновку, що розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2021 року включно по цивільній справі № 194/222/17 відповідно до наданої довідки Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складає:

за січень 2020 року 3127,08 грн. х 578 днів х 1% = 18074,52 грн.;

за лютий 2020 року 2977,56 грн. х 547 днів х 1% = 16287,25 грн.;

за березень 2020 року 3126,32 грн. х 518 днів х 1% = 16194,34 грн.;

за квітень 2020 року 3128,40 грн. х 487 днів х 1% = 15235,31 грн.;

за травень 2020 року 2889,26 грн. х 457 днів х 1% = 13203,92 грн.;

за червень 2020 року 2082,20 грн. х 426 днів х 1% = 8870,17 грн.;

за липень 2020 року 4320,87 грн. х 396 днів х 1% = 17110,65 грн.;

за серпень 2020 року 2978,17 грн. х 365 днів х 1% = 10870,32 грн.;

за вересень 2020 року 3275,20 грн. х 334 днів х 1% = 10939,17 грн.;

за жовтень 2020 року 3127,88 грн. х 304 днів х 1% = 9508,76 грн.;

за листопад 2020 року 4783,95 грн. х 273 днів х 1% = 13060,18 грн.;

за грудень 2020 року 3759,25 грн. х 243 днів х 1% = 11,81 грн.;

за січень 2021 року 10198,42 грн. х 212 днів (січень-липень) х 1% = 21620,65 грн.

Отже, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2021 року включно становить 154792,71 грн.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зазначив, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не встановлено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

У відповідності зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, за змістом ст.ст. 179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
З правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 викладено висновок, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не довів суду про відсутність його вини у виникненні заборгованості із сплати аліментів з його доходів, які він отримував за основним місцем роботи ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», на утримання дитини Кирила, оскільки суд вважає, що він був обізнаний про рішення суду по справі № 194/222/17 щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_10 , де його інтереси за довіреністю представляв його представник ОСОБА_8 , яка подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечувала проти задоволення позову. Під час його перебування на службі у ЗСУ у Військовій частині НОМЕР_2 НГ України стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_10 .

Проте, п. 1 ч. 5 ст. 19 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази за первісним позовом, враховуючи ту обставину, що позивачем за первісним позовом здійснено розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, який перевищує 100% заборгованості по аліментам, проте, суд враховує стан здоров`я платника аліментів, який є інвалідом ІІІ групи та потребує постійного лікування, на даний час втратив основне місце роботи внаслідок непрацездатності, сплачує аліменти на двох дітей, має заборгованість по сплаті аліментів, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівв розмірі 20000 грн., зменшив на підставі ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки (пені) з 141208,67 грн. до 20000 грн.

В задоволені зустрічної позовної заяви про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та розстрочення сплати заборгованості за аліментами, слід відмовити з наступних підстав.

Однією з причин, по якій позивач, покликаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що йому не було відомо про звернення відповідачки до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Дана обставина не може бути взята до уваги судом, оскільки позивач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 був обізнаний про рішення суду по справі № 194/222/17 щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_10 , де його інтереси за довіреністю представляв його представник ОСОБА_8 , яка подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечувала проти задоволення позову. Проте, під час його перебування на службі у ЗСУ у Військовій частині НГ України стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання проте, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Зазначена стаття передбачає не обов`язок, а право суду на звільнення платника аліментів від обов`язку сплачувати аліменти. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.

З огляду на викладене суд вважає, що перебування ОСОБА_3 у 2020-2021 роках в медичних закладах на лікуванні та встановлення йому у 2021 році ІІ групи інвалідності не можуть бути достатніми підставами для застосування вказаної вище статті СК України.

Так, заборгованість за аліментами у ОСОБА_3 виникла у період з 2017 року по 2020 рік, а обов`язок зі сплати аліментів він не виконував належним чином протягом усього строку стягнення аліментів. Крім того, позивач за зустрічним позовом не підтвердив причинно-наслідковий зв`язок між його станом здоров`я (травму отримав 05 березня 2020 року) та виникненням заборгованості, тобто не доведено, що ОСОБА_3 не міг виконувати обов`язки з утримання дитини саме у зв`язку з хворобою.

Отже, з наданих ОСОБА_3 суду доказів також не встановлено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку зі станом його здоров`я або іншою обставиною, що має істотне значення.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 на даний час має стабільний дохід: пенсію, допомогу з Тернівської міської філії Дніпропетровської області Державного центра зайнятості.

Окрім того, судом враховується те, що відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 за час розгляду справи у суді було сплачено 45000 грн. на погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, в задоволені зустрічної позовної заяви про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів слід відмовити.

Частина 1 ст.197 СК України передбачає, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

За змістом частин 1, 3-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У судовому засіданні встановлено, та не оспорюється сторонами по справі, що ОСОБА_3 на даний час сплачує аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі 50% свого доходу. При цьому, суд враховує, що розмір, який пропонує встановити відповідач ОСОБА_3 за зустрічним позовом про розстрочку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням розміру аліментів, буде перевищувати 70 % його доходу.

Окрім того, судом враховується те, що відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 за час розгляду справи у суді було сплачено 45000 грн. на погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 не довів суду підстав, які б слугували можливістю для розстрочення сплати заборгованості за аліментами, а тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача за первісним позовом, а тому суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., а також з урахуванням відмови у задоволенні зустрічного позову, в стягненні судового збору за зустрічним позовом слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 194, 196 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по аліментах задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівна утримання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (за виконавчим листом по справі № 194/222/17), в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь держави на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Тернівський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та розстрочення сплати заборгованості за аліментами, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін