Ухвала

31 березня 2022 року

місто Київ

справа № 335/9074/20

провадження № 61-2562ск22

Верховний Суд, діючи у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 січня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, третя особа - Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернулася до суду з позовом до Запорізької обласної ради, треті особи: Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради (далі - КП «Газета «Запорізька правда», Газета), Запорізька обласна адміністрація, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, яку виділено зі справи № 280/5102/18 для розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі ухвали Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року.

У подальшому позивач подала до суду нову редакцію позовної заяви, а саме свій позов до Запорізької обласної ради, третя особа - КП «Газета «Запорізька правда», про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» стосовно реформування КП «Газета «Запорізька правда»;

- зобов`язати відповідача здійснити процедуру реорганізації друкованого засобу масової інформації - газети «Запорізька правда» та редакції КП «Газета «Запорізька правда» виключно відповідно до пункту 2 частин першої та третьої статті 3, статті 7, частини першої статті 8, частин першої та другої статті 9, статті 13 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації», статей 8, 20, 21, 22 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», на підставі рішення зборів трудового колективу редакції КП «Газета «Запорізька правда» перетворити редакцію членами її трудового колективу у суб`єкт господарювання зі збереженням назви, цільового призначення і тематичної спрямованості засобу масової інформації;

- зобов`язати Запорізьку обласну раду ухвалити на черговій (позачерговій) сесії Запорізької обласної ради рішення про реформування друкованого засобу масової інформації Газета «Запорізька правда» та редакції КП «Газета «Запорізька правда» виключно з дотриманням вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» й раніше винесеного на обговорення проєкту відповідного рішення, з поданням у встановленому законодавством порядку необхідних документів щодо проведення реорганізації юридичної особи;

- визнати, що внаслідок зазначеної у позові протиправної бездіяльності позивачеві заподіяна моральна шкода, розмір відшкодування якої становить суму 50 000, 00 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 06 січня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Рішенням від 13 травня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою від 20 серпня 2021 року Запорізький апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відкрив апеляційне провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Постановою від 06 січня 2022 року Запорізький апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 201 року - без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій констатували, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт порушення її прав, а також не встановили у зв`язку із цим обставини і підстави для надання захисту такого права шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його ухвалити рішення про реформування КП «Газета «Запорізька правда».

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 12 лютого 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судового рішення, яке оскаржується учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд врахував, що суди першої та апеляційної інстанцій розглядали справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Призначаючи справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції зазначив, що, дослідивши матеріали позовної заяви, з урахуванням вимог статті 274 ЦПК України, справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, передбаченими главою 10 розділу ІІІ ЦПК України. Апеляційний суд в ухвалі від 20 серпня 2021 року зробив висновок, що за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями спір відноситься до категорії малозначних.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд, врахувавши, що суди першої та апеляційної інстанцій визнали цю справу малозначною, зазначивши, що справа є незначної складності, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені у касаційному порядку, оскільки справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для позивача, а також у зв`язку з тим, що суд першої інстанції помилково відніс цю справу до категорії малозначних.

В оцінці доводів заявника про те, що справа має значний суспільний інтерес, який полягає у забезпеченні інформаційної безпеки України та стосується територіальної громади м. Запоріжжя та громад Запорізької області, Верховний Суд врахував, що такі доводи заявник не обґрунтувала наведенням інформації про відповідні обставини, які можуть свідчити про наявність, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України винятків, за умови яких Верховний Суд має повноваження здійснити перегляд судових рішень, ухвалених у малозначний справі.

Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як таке, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Додатково Верховний Суд врахував, що підставою відмови у задоволенні позову є недоведення самого факту порушення прав позивача. Суди зазначили, що при визначенні того, чи порушує оскаржена позивачем бездіяльність відповідача права, свободи чи інтереси позивача, потрібно виходити з того, що право на оскарження у цьому випадку мають особи, стосовно яких така процедура (реформування комунального друкованого ЗМІ) застосовувалася, а також особи, які є суб`єктом цих правовідносин, до яких ОСОБА_1 не належить.

Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, Верховний Суд врахував, що заявник не навела, у зв`язку з якими мотивами й обставинами ця справа не могла бути віднесена судами першої та апеляційної інстанцій до категорії малозначних як справа незначної складності та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 не скористалася правом звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, а тому такі доводи відхилені Верховним Судом.

З урахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, судом такі винятки не встановлені.

При цьому Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України»

(Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, третя особа - Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 січня 2022 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник