Справа № 947/7109/22
Провадження № 4-с/947/36/22
УХВАЛА

30.03.2022

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю адвоката Костинюка Ю.Д.

Розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний виконавець Першого Київського відділу ДВС у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса ) Кусов Юрій Сергійович про скасування постанови про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2022 року до Київського райсуду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого Київського відділу ДВС у м. Одесі Кусова Ю.С. від 23.10.2013 року про арешт майна скаржника. Відповідно до автоматизованої системи документообігу скаргу було розподілено та передано судді Калашлніковій О.І.

Ухвалою суду від 21.03.2022 року скаргу прийнято до провадження і призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Костинюк Ю.Д. вимоги підтримав і доводив, що 17.02.2022 року ОСОБА_1 довідався про наявність арешту на належне йому майно на підставі постанови державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.10.2013 року. 15.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся з запитом до Начальника Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання копії постанови державного виконавця про арешт майна. Відповідь на запит скаржник не отримав. Надалі з аналогічною вимогою ОСОБА_1 звернувся до керівника Першого Київського відділу ДВС у м. Одесі. Звернення громадянина керівником відділу залишено без уваги, тому ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 23.10.2013 року. Адвокат стверджував, що постанова державного виконавця про арешт майна ОСОБА_1 порушує його скаржника - право власності, тому права громадянана ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом скасування постанови виконавця про арешт майна.

Державний виконавець до суду не з`явився, заяв, клопотань, пояснень за скаргою не надав.

Дослідивши надані заявником докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження"( постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20).

У даному випадку судом встановлено, що на виконання заочного рішення, ухваленого 15.11.2012 року Київський райсуд м. Одеси видав виконавчі листи про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором кредиту в загальній сумі 331926,24 грн. Виконавчі документи Банк пред`явив до виконавчої служби для примусового виконання.

Під час примусового виконання виконавчого листа державний виконавець Першого Київського відділу ДВС у м. Одесі Кусов Ю.С. 23.10.2013 року виніс постанову про арешт всього майна ОСОБА_1 .

Відповідно положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1 отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2 надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3 отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4 наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5 відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6 отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7 погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8 отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. (ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відносно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні інформація у Єдиному реєстрі боржників відсутня. Окрім того, ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 26.06.2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд і скасування заочного рішення Київського райсуду м.Одеси, ухваленого 15.11.2012 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами адвоката, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1512/6820/2012 не було завершене. В подальшому у відповідності до п.п.1,2 Глави 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями виконавче провадження було передано до архіву, а за закінчення 3 річного строку зберігання знищено.

Відповідно до вимог ч.1 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця, рішення якого оскаржується. Їх неявка у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд постановляє ухвалу - ч.1 ст.451 ЦПК України. Суд визнає скаргу обґрунтованою а оскаржувану постанову виконавця неправомірно і зобов`язує керівника Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати постанову державного виконавця Першого Київського ВАДВС Кусова Ю.С. від 23.10.2013 року (виконавче провадження В-5/40373602) про арешт майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Керуючись ст. ст.447-451ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний виконавець Першого Київського відділу ДВС у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса ) Кусов Юрій Сергійович про скасування постанови про арешт майна задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця Першого Київського ВАДВС Кусова Ю.С. від 23.10.2013 року (виконавче провадження В-5/40373602) про арешт майна ОСОБА_1 неправомірною і зобов`язати керівника Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати постанову державного виконавця Першого Київського ВАДВС Кусова Ю.С. від 23.10.2013 року (виконавче провадження В-5/40373602) про арешт майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.