провадження №2/279/139/22
Справа № 279/5516/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2022 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П. секретаря Волківської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 279/5516/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 15.10.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватьним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Неборачко Іриною Віталіївною, зареєстрований у реєстрі за №2353. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що даний правочин є фіктивним, оскільки з травня 2017 року існує спір між нею та ОСОБА_2 з приводу отриманої позики останньою в сумі 23 000 доларів США, наявне рішення суду про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 05 січня 2022 року відкрито провадження в зазначеній справі. Відповідачем відзив на позовну заяву,або заперечень не надано.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд приходить до наступного .

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання є необхідним для чинності правочину . Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Првочимн має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

За правилами ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що договір дарування від 15.10.2020 року укладенго з метою уникнути цивільно-прапвової відповідальності за договором позики від 24.05.2017 року. Спірний договір дарування є фіктивним , укладений без наміру настання наслідків, що обумовлені ним, між родичами.

Відповідно до положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання спірного договору дарування , передано квартиру АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності заборони/обтяження на вказану квартиру на момент вчинення правочину.

На момент вчинення правочину заборони в реєстрі іпотек не було, реєстрацію права власності на квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір укладени й в належній формі та досягнуто згоди з усіх істотних умов та на його виконання передано майно.

Разом із тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спірний договір укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 215, 234 ЦК України , - суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Житом ирського апеляційного суду в 30-денний строк, який обчислюється з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Коваленко В.П.