ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3065/22 Справа № 176/1237/21 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 17 червня 2017 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами Банку", які згідно заяви отримані відповідачем у письмовому вигляді, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку із чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 10 000 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 14 червня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 червня 2017 року у розмірі 18 260,18 грн., з яких 15 538,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 721,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути на власну користь.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 17 червня 2017 року в розмірі 15 538,68 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та безпідставність судового рішення в частині стягнення з неї на користь банку заборгованості за тілом кредиту, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Просила дослідити в судовому засіданні в якості доказів документи, що підтверджують факти викрадення коштів з її карткового рахунку та неможливість їх вчасного подання до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 01 жовтня 2020 року їй стало відомо, що невстановленою особою було здійснено викрадення грошових коштів з її банківської картки АТ КБ "ПриватБанк" та оформлено кредити від її імені в "СС Лоун" та "Лайм Кепітел", за вказаним фактом Жовтоводським ВП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 за ч.1 ст.185 КК України. Вказує, що дізнавшись про вказані обставини, 01 жовтня 2020 року звернулася на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" з проханням заблокувати картку. При цьому, у відділенні банку їй стало відомо про оформлення від її імені ще одного кредиту на суму 14 999 грн. з Фокстрот Int. Вказує, що згідно усталеної практики Верховного Суду, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що судом першої інстанції було встановлено строк на подання відзиву саме до 25 вересня 2021 року, разом із тим, на час розгляду справи судом першої інстанції, в неї відповідні докази здійснення досудового розслідування за вищевказаним фактом були відсутні, оскільки постановою дізнавача відповідне провадження було закрито, а нею здійснювалися активні дії з метою скасування спірної постанови. Вказує, що суддею про наявність кримінального провадження за вказаним фактом було відомо, оскільки нею здійснювався розгляд її скарг, як слідчим суддею. Крім того, зазначає, що з наданих банком доказів не підтверджується, що саме нею використано кошти в розмірі 15 536,68 грн., що відповідає тілу кредиту. Як вбачається з виписки по договору, до моменту крадіжки 30 вересня 2020 року коштів з рахунку, тіло кредиту поточне та прострочене дорівнювало 0 грн., що виключає наявність заборгованості у вищевказаній сумі з її вини.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 18 260,18 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2017 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», "Правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування", розташовані в рекламному буклеті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12).

Станом на 14 червня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 червня 2017 року у розмірі 18 260,18 грн., з яких 15 538,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 721,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджується випискою за договором станом на 16 червня 2021 року, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 15 538,68 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. В той же час, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 червня 2017 року шляхом підписання Заяви-анкети, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволені позову в частині стягнення на користь банку відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статей 526,530,610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2023цс16.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 17 червня 2017 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, судом першої інстанції було встановлено і факт користування відповідачем кредитними коштами банку, що підтверджується випискою по картковим рахункам відповідача.

Звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, відповідач зазначала про викрадення невстановленими особами грошових коштів з її карткового рахунку, відкритому в АТ КБ "ПриватБанк" шляхом оформлення розстрочки у Фокстрот Int. на загальну суму 14 999 грн., про що остання одразу повідомила позивача, шляхом звернення на гарячу лінію банку, а також вжила заходи з метою встановлення обставин правопорушення та особи, що його вчинила, у зв`язку з чим звернулася до правоохоронних органів із відповідним повідомленням про вчинення відносно неї кримінального правопорушення.

З метою підтвердження наведених в апеляційній скарзі доводів, апелянтом було надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 02 жовтня 2020 року підрозділом дізнання відділення поліції №5 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на підставі заяви ОСОБА_1 було внесено відомості до ЄРДР за частиною статті 185 КК України за фактом крадіжки невстановленою особою грошових коштів з банківської картки "ПриватБанк" в розмірі 2 500 грн. та оформлення кредитів в "СС ЛОУН" та в "Лайм Кепітел" (а.с.137,135).

Згідно довідки дізнавача-інспектора СД Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області №47/2-11962 від 06 жовтня 2020 року зафіксовано факт звернення ОСОБА_1 із заявою про те, що 01 жовтня 2020 року невідома особа при невідомих обставинах оформила кредит в магазині "Фокстрот" на ім`я ОСОБА_1 на суму 14 499 грн., за який було знято з її особистого рахунку 2 499 грн. (а.с.138).

З наданих відповідачем доказів, долучених до матеріалів апеляційної скарги, вбачається, що кримінальне провадження постановою дізнавача було закрито (а.с.140-141), в той же час ОСОБА_1 вчинялися активні дії з метою поновлення порушених прав та скасування відповідної постанови (а.с.141, 142).

Крім того, апелянтом надано довідку АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до якої вбачається, що 01 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про купівлю товару у розстрочку у "Фокстрот Int", з сумою договору в 14 999 грн., строк на 5 місяців (а.с.136).

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення №705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення №705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення №705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7,8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення №705).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції, без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт зазначав, що кримінальне провадження №0000122 від 02 жовтня 2020 року постановою дізнавача підрозділу дізнання ВП №5 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на час розгляду дійсної справи було закрито, у зв`язку з чим нею здійснювалися активні дії з метою скасування дійсної постанови та подальшого надання відповідних доказів до суду першої інстанції, в той же час, колегія суддів зауважує, що розгляд справи судом першої інстанції інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на час подання, у визначені судом строки, 23 вересня 2021 року відповідачем відзиву на позовну заяву, останньою проводилися активні дії з метою скасування відповідної постанови дізнавача, докази скасування постанови на час надання відзиву у відповідача були відсутні.

У зв`язку з чим, зважаючи на реальну неможливість відповідача надати відповідні докази разом із відзивом у встановлений судом строк, враховуючи правове значення відповідних доказів для справи, з метою додержання принципу справедливості, колегія суддів вважає за необхідне відповідні докази прийняти.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, враховуючи недоведеність вини ОСОБА_1 , як підстави цивільно-правової відповідальності. В той же час, враховуючи, що з наявних в матеріалах справи доказах, зокрема з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що хоча відповідач і користувалася кредитними коштами банку, в той же час здійснювала регулярні грошові платежі з метою погашення відповідної заборгованості, станом на 30 вересня 2020 року, тобто до укладення спірного кредитного договору на купівлю товару у розстрочку в "Фокстрот Int." заборгованості за кредитом не мала. Наступного дня, 02 жовтня 2020 року, коли відповідачу стало відомо про спірні платежі з її картки - звернулася на гарячу лінію банку із відповідним повідомлення, а також до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, що у свою чергу свідчить про те, що відповідачем здійснювалися всі залежні від неї дії з метою встановлення обставин правопорушення та унеможливлення невстановленими особами подальшого користування картковим рахунком відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції, з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 березня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.