Ухвала

04 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 2-7228/2008

провадження № 61-1418ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Негарою Родіоном Віталійовичем, на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним і визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0553 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , дійсним; визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: літ. «А» - житлового будинку, літ. «В» - сараю, літ. «Г» - вбиральні, споруд № 1-3, а також на земельну ділянку площею 0,0553 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії ЯД № 926892 від 05 березня 2008 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2008 рокупозов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 04 жовтня 2008 року, згідно якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_3 продав вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0553 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані в АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказані об`єкти нерухомості.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2008 року скасовано і ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним і визнання права власності відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Негара Р. В. звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року у вищевказаній справі. Повний текст постанови складено 25 червня 2018 року.

Касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Негарою Р. В., на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року залишено без руху, надано для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали суду.

Так, заявнику необхідно було надати докази, що підтверджують наявність виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень після спливу одного року з дня складення їх повного тексту, зокрема доказів того, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

22 лютого 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката НегариР. В. до Верховного суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме заява з додатками (копій матеріалів справи № 2-7228/2008).

У поданій заяві представник заявника просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що матеріали справи № 2-7228/2008 не містять доказів сповіщення ОСОБА_1 , про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2008 року апеляційним судом Одеської області. Крім цього, в матеріалах справи немає доказів, що підтверджують надсилання копії оскарженої постанови Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року ОСОБА_1 .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Встановлено, що ОСОБА_1 є стороною у цій справі.

Додані до заяви матеріали містять відмості на підтвердження того, що ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Негарі Р. В. судом апеляційної інстанції надсилались сповіщення про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2008 року (а. с. 88, 90).

З огляду викладене, а також враховуючи положення частини 5 статті 130 ЦПК України та частини 1 статті 131 ЦПК України ОСОБА_1 слід вважати такою, що повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 рокузареєстрована у Єдиному державному реєстрі судових рішень 26 червня 2018 року та оприлюднена 02 липня 2018 року.

Однак, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 роклише 21 січня 2022 року, тобто після спливу трьох років з дня ухвалення судового рішення апеляційного суду.

Заявник не вказує про неможливість подання касаційної скарги у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили.

Враховуючи, що на момент подачі касаційної скарги у січні 2022 року пройшло понад три роки з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду у справі № 2-7228/2008, наявність обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, для подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 388, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Негарою Родіоном Віталійовичем, на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним і визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов