Ухвала

11 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 758/10963/17

провадження № 61-2924ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Олег Анатолійович, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року громадянин США ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк О. А.,

ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна.

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мамась М. О. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майно, зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_1 ;

- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, Державному підприємству «Національні інформаційні Системи») вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно будинку АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що оскільки вищенаведене майно перебуває у незаконній власності ОСОБА_1 та знаходиться у його розпорядженні, тому він може його відчужити або передати іншим особам до вирішення спору по суті. Також зазначалося, що забезпечення позову дозволить уникнути ситуації подальшого незаконного перепродажу майна ОСОБА_2. Водночас, застосоване забезпечення серйозно не обмежить права відповідача і він, фактично, залишиться протягом судового розгляду в тій же ситуації, в якій він є на момент подачі позовної заяви.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року

у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Мамась М. О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк О. А., ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мамася М. О. задоволено частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_2 - Мамась М. О. про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

21 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чумакова Т. К. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року (надійшла до суду 24 лютого 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чумакової Т. К. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не розглянув питання про зустрічне забезпечення позову, не зважаючи на те, що був зобов`язаний це зробити. Також представник заявника зазначає, що суд не встановив істотні обставини справи та не робив співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які могли б настати внаслідок невжиття таких заходів. Тобто було порушено принцип співмірності при застосуванні заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень

в оскаржуваній заявником частині, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Серед видів забезпечення позову є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції вірно встановив, що наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки саме це нерухоме майно є предметом спору, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити у подальшому виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного майна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при подачі позовної заяви було заявлено дві позовні вимоги, а саме: 1) визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 13 травня 2016 року між

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О. А. та зареєстрованого в реєстрі за №1519; 2) витребування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

у громадянина ОСОБА_1 користь громадянина США ОСОБА_2 .

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач просить визнати правочин недійсним та просить витребувати нерухоме майно на свою користь, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є достатнім та дієвим для захисту прав та інтересів позивача та, в свою чергу, унеможливлює відчуження нерухомого майна на час розгляду справи.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів щодо незастосування судом апеляційної інстанції зустрічного забезпечення, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на майновий стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок застосованого судом заходу забезпечення позову, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновку суду апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18.

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову,

у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.

При цьому Верховний Суд наголошує, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості в порядку, передбаченому частиною шостою статті 154 ЦПК України, подати клопотання про зустрічне забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення і наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Олег Анатолійович, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник