Справа № 444/420/22
Провадження № 2/444/438/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно бувшого колгоспного типу двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 21.02.2022 звернулася до суду із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно бувшого колгоспного типу двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 82,8 кв.м., житлова 47,9 кв. м., допоміжна 34,9 кв. м., з господарськими будівлями, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила.

Обгрунтовує позов наступним. Вказує, що своє дошлюбне прізвище змінила на " ОСОБА_4 " у зв`язку з одруженням. Її мама ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще до смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер батько ОСОБА_3 . Вказує, що батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. Батьки проживали в АДРЕСА_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого був батько ОСОБА_3 , а мама була членом двору, що стверджено випискою з погосподарської книги. Право власності на майно двору зареєстровано на ім`я батька, що стверджено копією свідоцтва про право власності. Відповідно до діючого на той час законодаства, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Отже всі члени двору, головою якого був ОСОБА_3 , мали рівне право на частки в майні двору, по 1/2 частині кожний. Вказує, що після смерті батька ОСОБА_3 , мати позивачки - ОСОБА_2 , як дружина померлого, спадщину прийняла, але не оформила нотаріально Стверджує, що на день смерті мама позивачки мала право на житловий будинок в АДРЕСА_1 , в цілому, окільки успадкувала Ѕ частку будинку належну померлому її чоловікові та крім того їй належала Ѕ частка будинку, як члену бувшого колгоспного типу двору.

Вказує, що постановою державного нотаріуса Жовківської ДНК від 14 лютого 2022 року № 123/01-16 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 (колишнього Жовківського району Львівської області) після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 через те, що частка померлих не визначена в майні двору та через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім`я батька, а також роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що після смерті матері вона є такою що прийняла спадщину, оскільки проживала з матір`ю до дня її смерті. Просить задоволити позов.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечили та зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечила.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачки, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

На адресу суду також із Жовківської ДНК надійшла завірена копія спадкової справи № 184/2021 заведена після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Жовква Львівської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України документ № НОМЕР_1 , виданого 12.12.2019 органом 4628.

Із копії свідоцтва про народження позивачки вбачається, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_4 вона змінила внаслідок реєстрації шлюбу 05 серпня 1989 року із ОСОБА_6 , що підтверджується викладеним у свідоцтві про укладення шлюбу.

Із копії свідоцтва про право власності, виданого 19.10.1987 виконавчим комітетом Нестеровської районної ради народних депутатів Львівської області, вбачається, що домоволодіння в АДРЕСА_1 належить в цілому колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 , тобто батько позивачки.

З копії виписки з погосподарської книги № 576, яка видана 27.05.2021 року виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що станом на 30.06.1990 року головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , 1932 р.н., членом двору - ОСОБА_2 , 1939 р.н., - його дружина.

З копії виписки з погосподарської книги № 576, яка видана 27.05.2021 року виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , 1932 р.н., членом двору - ОСОБА_2 , 1939 р.н., - його дружина.

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою двору був ОСОБА_3 , а членом двору була ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , які не втратили право на даний двір, то суд приходить до висновку, що відповідно всі члени двору мали рівне право на частки в майні двору, по 1/2 частині кожний.

Батько позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.11.2015 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 39 та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Туринківською сільською радою 12.11.2015 року.

Мама позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.09.2019 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 30 та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Туринківською сільською радою 16.09.2019 року.

Із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64957731 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 в Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу номер у нотаріуса 184/2021.

Однак державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольга Ярославівна, постановою № 123/01-16 від 14.02.2022 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Частка померлих не визначена в майні двору.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_2 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Копією довідки виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 26.09.2021 № 568 стверджується, що ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 .

Копією довідки виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 26.09.2021 № 569 стверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство.

Копією довідки виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 26.05.2021 № 571 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_3 у Туринківській сільській раді не посвідчувався.

Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, мама позивачки фактично прийняла спадщину після смерті батька позивачки, а свого чоловіка.

Копією довідки виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 27.05.2021 № 435 стверджується, що позивачка ОСОБА_1 дійсно проживала разом із своєю мамою ОСОБА_2 , 1939 р.н., померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня її смерті в АДРЕСА_1 , і вели спільне господарство. Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті матері.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 08 лютого 2022 року, вбачається, що загальна площа будинку становить 82,8 кв.м., житлова 47,9 кв.м., допоміжна 34.9 кв.м., з господарськими будівлями.

Отже, на день смерті мама позивачки мала право на житловий будинок в АДРЕСА_1 , в цілому, оскільки успадкувала Ѕ частку будинку належну померлому її чоловікові, а окрім того їй належала Ѕ частики будинку, як члену бувшого колгоспного типу двору.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд приходить до висновку, що право власності позивачки на даний будинок як спадкоємця першої черги за законом після смерті матері підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 82,8 кв.м., житлова 47,9 кв. м., допоміжна 34,9 кв. м., з господарськими будівлями, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду складено 31.03.2022.

Суддя Ясиновський Р. Б.