ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3024/22 Справа № 202/1909/19 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шаулової Марини Олексіївни, ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шаулової М.О., ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради мотивовані тим, що 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. як державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36206213, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає зазначене рішення нотаріуса протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м.. У той час як згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 18 березня 1999 року на Товарній біржі «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрованим у реєстрі за № 14, ОСОБА_1 було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» будівлю магазину, що знаходяться по АДРЕСА_1 .. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 13 квітня 1999 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 9 НФ за реєстровим № 479-55 було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на будівлю магазину літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І по АДРЕСА_1 . Отже, наявна невідповідність характеристик (даних) об`єкта нерухомого майна, зазначених у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 18 березня 1999 року, та зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дніпровська міська рада вважає, що приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , у порушення статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, безпідставно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на кафе, склади, ангар (тимчасовий), літнє кафе (тимчасове), вбиральню, альтанку, споруди, замощення, які взагалі відсутні в договорі, який став підставою для реєстрації права власності. Звертає увагу, що відповідно до технічного паспорта, виготовленого 12 травня 2017 року ФОП ОСОБА_2 , вищезазначені об`єкти були побудовані у 2000 році, тобто після укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 18 березня 1999 року. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 14 січня 2019 року № 4/11-64 станом на 11 січня 2019 року за зазначеною адресою існує реєстраційний запис щодо договору оренди землі та додаткової угоди, укладених між міською радою та ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:143:0028 площею 0,0323 га строком з 19 жовтня 2011 року по 02 серпня 2022 року по фактичному розміщенню нежитлових приміщень. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради у листі від 02 січня 2019 року за № 4/1-25 повідомило, що станом на 02 січня 2019 року наявна інформація щодо реєстрації дозволу на виконання за вказаною адресою будівельних робіт, який зареєстрований за № ДП 47 на об`єкт «Капітальний ремонт розподільного пристрою 6 КВ підстанції № 9 та видано сертифікат № ДП 404 на зазначений об`єкт. Крім того, листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 11 січня 2019 року № 3/15-22 повідомлено, що згідно даних містобудівного кадастру та адресного плану міста відсутня інформація стосовно відповідних розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна або змінена адреса: АДРЕСА_1 . Таким чином, на думку позивача, об`єкт нерухомості за вказаною адресою збудований на земельній ділянці, що не була відведена ОСОБА_1 для цієї мети, без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, без введення в експлуатацію спірного об`єкта нерухомості, а тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності у відповідача на це майно не виникло. Позивач наполягає, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, побудований із порушенням земельного та містобудівного законодавства. Відзначає, що земельна ділянка на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. ст. 26, 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначена земельна ділянка відповідачу під будівництво у власність чи користування не надавалася, відповідне рішення органу місцевого самоврядування не приймалося.

Враховуючи викладне, Дніпровська міська рада просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шаулової М.О. № 36206213 від 19 липня 2017 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 21519101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель та споруд.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що міською радою були надані належні документи на предмет відсутності у відповідачки правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, яка належить до комунальної власності. Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що у відповідачки є право користування спірною земельною ділянкою. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність самочинного будівництва, та те, що заявлені вимоги є неефективним способом захисту порушеного права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 18 березня 1999 року на Товарній біржі «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрованого за реєстровим № 14, ОСОБА_1 було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» будівлю магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І, розташовані в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 860 кв.м.

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що вказана будівля магазина літ. А-1, підвал під А-1, склади літ. Б, В, огородження № 1, 2, мощення І належали Товариству з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Фондом Державного майна за № 417 від 18 лютого 1995 року, договору купівлі-продажу № 12 КВ від 29 жовтня 1995 року за реєстровим № 1 та змін до договору купівлі-продажу від 29 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Е. за № 2549, зареєстрованих в МБТІ м. Дніпропетровська за № 26ЮН-1265-104 від 29 липня 1998 року.

Згідно з реєстраційним посвідченням від 13 квітня 1999 року, виданим Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, в реєстровій книзі 9НФ за реєстровим № 479-55 було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на будівлю магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І, розташовані в АДРЕСА_1 .

У подальшому 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 3620613 від 19 липня 2017 року було здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер101) - нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з таких складових частин: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, м, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ (номер запису про право власності 21519101).

Згідно з технічним паспортом на будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови будівлі кафе літ. А-1 - 1961, прибудов - 2000, складу літ. Б-1 - 1961, складу літ. В-2, який відповідно до експлікації приміщень складається з двох поверхів (І поверх - 93,7 кв.м., ІІ поверх - 96,8 кв.м.) - 1961 та 2000 рік. Будівництво інших складових об`єкта нерухомого майна, зокрема тимчасових споруд, датовано 2000 роком.

Відповідно до копії акта від 12 травня 2017 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна - ФОП ОСОБА_2 , який подавався для державної реєстрації речового права, «технічна інвентаризація будівель та споруд виконана відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24 травня 2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773 (зі змінами і доповненнями від 09 серпня 2012 року № 404, від 28 грудня 2012 року № 658, 08 січня 2013 року № 2). Загальна площа кафе (змінено за призначенням з магазина) літ. «А-1» з підвалом збільшилася на 94,6 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування без порушення несучих конструкцій та реконструкцій. Загальна площа складу літ. «В-2» (згідно Інструкції змінено з літ. «В-1» на «В-2») збільшилася на 96,8 кв.м. за рахунок реконструкції. Також на земельній ділянці були побудовані тимчасові будівлі: ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральня літ. «Р», альтанка літ. «Т», влаштовані замощення «ІІ», «ІІІ». Згідно з п. 3.2 Інструкції не належить до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень): «перепланування, пов`язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок (без порушення несучих конструкцій)», «зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердлин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо», «зміна призначень невиробничих приміщень», «зміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту». Таким чином, відповідно до Інструкції усі вищенаведені переплановані, реконструйовані, побудовані нежитлові будівлі та споруди не підлягають узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно вважати узаконеними: кафе літ. «А-1» (з підвалом) загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. «Б-1» загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. «В-2» загальною площею 190,5 кв.м., ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральня літ. «Р», альтанка літ. «Т», споруди № 1, 2, замощення «І», «ІІ», «ІІІ».

Порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений в ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб`єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора.

Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини 3 статті 152 ЗК України).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Тобто єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Поряд із цим ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, яка діяла на час придбання відповідачем у 1999 році об`єкта нерухомості, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Аналогічні за змістом положення щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду закріплені у статті 120 Земельного кодексу України 2001 року.

При цьому, ст. 111 ЦК України 1963 року було передбачено, що до власності громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, що ґрунтується виключно на особистій праці громадян і членів їх сімей, застосовуються правила цього Кодексу про особисту власність та інших актів законодавства, що регулюють зазначену діяльність.

Відповідно до ст.105 ЦК України 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найм тощо).

За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами.

Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Тобто, за змістом ст. 376 ЦК України самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Заявляючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Шаулової М.О. про реєстрацію 19 липня 2017 року за ОСОБА_1 права власності на нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, що розташована за цією адресою, шляхом знесення самочинно побудованих нежитлових будівель та споруд: кафе - літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., складу літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., складу літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангару (тимчасовий) літ. Г, навісів літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навісів літ. Н, О, С, У, літнього кафе (тимчасове) літ. И, тамбуру літ. и, душу літ. П, вбиральні літ. Р, альтанки літ. Т, споруд 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ., Дніпровська міська рада послалася на невідповідність характеристик об`єкта нерухомого майна, зазначених у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 18 березня 1999 року, та зареєстрованих за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, безпідставно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначені будівлі і споруди, які були збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без введення спірного об`єкта нерухомості в експлуатацію, а тому, на думку позивача, рішення про державну реєстрацію права власності відповідача підлягає скасуванню, а спірний об`єкт як самочинне будівництво - знесенню.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення існуючого порушення.

Ефективним способом усунення виявлених порушень є саме звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта.

При цьому, саме, міська рада має довести, що здійснене будівництво є самочинним та підлягає знесенню.

Однак, заявивши позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель і споруд, Дніпровська міська рада належних доказів на підтвердження своїх вимог, не надала.

Встановивши, що будівля магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м. з підвалом площею 93,1 кв.м., складами літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородженням № 1, 2, мощенням І на земельній ділянці площею 860 кв.м. по АДРЕСА_1 була придбана відповідачем у 1999 році, вказані будівлі і споруди були побудовані у 1961 році, Свідоцтво про право власності на це майно видавалося попередньому власнику Фондом державного майна, тоді як законність цього будівництва до цього ніким не оспорювалася, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, що здійснене будівництво є самочинним та підлягає знесенню.

При цьому, суд вірно вказав, що відсутність у Головному архітектурно-планувальному управлінні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради інформації стосовно відповідних розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна або змінена адреса: АДРЕСА_1 , не може свідчити про те, що така адреса не присвоювалася, а також про незаконність будівництва у 1960-х роках.

Крім того, суд вірно не взяв до уваги доводи позивача стосовно укладення міською радою щодо цієї ж земельної ділянки договору оренди землі з ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» на строк до 02 серпня 2022 року по фактичному розміщенню нежитлових приміщень, а також реєстрації дозволу на виконання за цією ж адресою будівельних робіт по об`єкту «Капітальний ремонт розподільного пристрою 6 КВ підстанції № 9, оскільки з матеріалів справи, зокрема листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 14 січня 2019 року, вбачається, що договір оренди між міською радою та ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» укладений на земельну ділянку з кадастровим номером :04:143:0028 площею 0,0323 га, у той час як з ОСОБА_1 стягується земельний податок за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га з кадастровим номером :04:165:0010.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що міська рада дійсно не надала належних доказів щодо конкретної земельної ділянки, на якій розміщені будівлі і споруди, які він просить зобов`язати відповідача знести, повернувши земельну ділянку та привівши її у придатний для використання стан.

Щодо інших складових об`єктів, які буди споруджені після придбання ОСОБА_1 будівлі магазину та датовані 2000 роком, то суд вірно відзначив, що відповідно до наявної в матеріалах справи експлікації приміщень внаслідок проведених відповідачем будівельних робіт будівля кафе (змінено за призначенням з магазину) літ. «А-1» з підвалом збільшилася на 94,6 кв.м. (385,6 кв.м. - 197,9 кв.м. (магазин) - 93,1 кв.м. (підвал під магазином)).

Крім того, згідно з експлікацією приміщень загальна площа складів літ. Б, В складала 125,1 кв.м. (31,4 кв.м. та 93,7 кв.м. відповідно), а після проведених відповідачем будівельних робіт площа складу літ. «В-2» стала складати 190,5 кв.м. замість 93,7 кв.м., тобто збільшилася на 96,8 кв.м. - за рахунок ІІ поверху.

Також відповідачем було зведено тимчасові споруди: ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральню літ. «Р», альтанку літ. «Т», влаштовані замощення «ІІ», «ІІІ».

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель та споруд, не надав належних доказів, на підтвердження того, яку саме земельну ділянку чи частину земельної ділянки займає кожна із вказаних будівель і споруд: вони розташовані на земельній ділянці для обслуговування будівлі магазину, придбаного ОСОБА_1 у 1999 році (згідно договору - площею 860 кв.м.), чи були побудовані нею на іншій - самовільно зайнятій земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Саме по собі посилання позивача на те, що зайнята площа земельної ділянки раніше становила 860 кв.м., а після проведення відповідачем будівельних робіт стала складати 1800 кв.м., не доводить самочинність будівництва усіх будівель та споруд, які позивач просить знести.

До того ж, суд вірно вказав, що позивачем недоведена необхідність знесення усього об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачці на праві власності, а також неможливість здійснення його перебудови чи демонтажу без позбавлення останньої власності.

Також суд вірно не взяв до уваги акт перевірки від 14 березня 2017 року, за яким уповноваженими особами було встановлено, що між магазином та парканом депо № 1 зведена прибудова невизначеного призначення, яка має окремий вхід з металевими дверима на АДРЕСА_1 , дерев`яні вікна на двір депо № 1, покрівля якої спирається на паркан депо № 1. На даху одного зі складів суміжного з гаражем депо № 1 побудований каркас з металевих та дерев`яних несучих елементів з покрівлею, яка виступає на гараж та територію депо № 1 приблизно на 45 см, так як матеріали справи не містять даних, що відповідачці виносився припис чи пред`являлася інша вимога про необхідність усунення порушень шляхом здійснення перебудови чи демонтажу зведених нею будівель і споруд (наприклад, прибудов до основної будівлі, другого поверху тощо).

Доводи апелянта в скарзі про те, що міською радою були надані належні документи на предмет відсутності у відповідачки правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, яка належить до комунальної власності, а також те, що є помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність самочинного будівництва, та те, що заявлені вимоги є неефективним способом захисту порушеного права, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка повинна знести все нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а також неможливість здійснення його перебудови чи демонтажу без позбавлення останньої власності.

Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко