ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3382/22 Справа № 190/1510/21 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2022 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, боржник - ОСОБА_1 , стягувачі: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОКСИМА», заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року приватний виконавець звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначивши в якості боржника ОСОБА_1 .

Заявлені вимоги приватний виконавець обґрунтував тим, що у його провадженні перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання судових рішень про стягнення з боржника на користь стягувачів заборгованості за кредитними договорами загальною сумою 993 516, 55 грн.

За заінтересованою особою (дружина боржника) зареєстроване право власності на нежитлове приміщення (кафе) АДРЕСА_1 , придбане під час шлюбу з боржником.

У зв`язку з чим, приватний виконавець просив суд визначити частку вказаного приміщення, яка належить боржникові на праві приватної власності, для звернення на неї стягнення з метою виконання рішень судів (а.с.а.с. 1 - 8, 53).

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2022 року визначено частку ОСОБА_1 у праві власності на нежитлове приміщення (кафе) АДРЕСА_1 для звернення на нього стягнення у виконавчому провадженні №60530707 у розмірі 1/2.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив її скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити приватному виконавцю в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у спільному майні подружжя.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2012 року, ухваленим у цивільній справі №2-807/11, з боржника на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») було стягнуто заборгованості за кредитним договором від 16 січня 2008 року №00173/RD у сумі 755 494, 66 грн (т. 1 а.а. 160, 196 цивільної справи №2-807/11).

Того ж дня у цивільній справі №2-808/11 суд ухвалив заочне рішення, яким стягнув у солідарному порядку з боржника та заінтересованої особи на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №00105/RD у сумі 506 758, 68 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у цивільній справі №2-807/11 було змінено, і загальна сума до стягнення була зменшена до 711 871, 32 грн (т.1 а.а.220-221 цивільної справи №2-807/11).

02 квітня 2013 року, на підставі ухвалених у цивільній справі №2-807/11 рішень, судом був виданий виконавчий лист про стягнення з боржника грошових коштів (а.с. 11, 12).

Того ж дня, на підставі ухваленого у цивільній справі №2-808/11 рішення, судом був виданий виконавчий лист про стягнення з боржника грошових коштів (а.с. 13, 14).

06 серпня 2019 року, на підставі виданого у цивільній справі №2-808/11 виконавчого листа, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження №59723055 (а.с. 16, 17).

21 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. у виконавчому провадженні №59723055 було ухвалено постанову про заміну стягувача правонаступником - ТОВ «ФК «ПРОКСИМА» (а.с. 26-27).

22 жовтня 2020 року, на підставі виданого у цивільній справі №2-807/11 виконавчого листа, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження №63396212 (а.с.а.с. 29, 30).

Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було ухвалено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №№59723055, 63396212 у єдине (зведене) виконавче провадження №60530707 (а.с. 32-33).

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що право спільної сумісної власності сторін, безумовно, поширюється на спірне нежитлове приміщення, а тому вважав за необхідне визначити частку майна боржника у розмірі 1/2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу першого частини 2, частин 5, 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 60, статті 63 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Аналогічні положення містить у собі частина 3 статті 368 ЦК України.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 370 ЦК, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення такого подання, оскільки жодних перешкод в примусовій реалізації, зокрема, спірного нерухомого майна без виділення частки у приватного виконавця не було.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем було вжито заходів щодо визначення майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення у першу чергу, проте такого майна державним виконавцем встановлено не було (а.с.а.с. 19, 20, 22 - 24, 34 - 48).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 червня 2021 року №259556147 заінтересована особа (дружина боржника) 10 лютого 2004 року, тобто, під час шлюбу, набула право власності на нежитлове приміщення (кафе) АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності від 20 червня 2000 року, виданого П`ятихатською районною державною адміністрацією (а.с.а.с. 9, 10, 47, 47).

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що право власності на нежитлове приміщення (кафе) АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 , який є боржником у даній справі, тобто, на спірне нежитлове приміщення поширюється режим спільної сумісної власності сторін, а тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність визначення частки майна боржника у розмірі 1/2.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова