Справа № 462/5599/20 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/2255/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Лемехи Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона тривалий час проживає в Республіці Польща.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4 помер і вона приїхала на його похорон до м. Львова, однак після цього змушена була терміново повернутись в Республіку Польщу.

Оскільки батько був власником будинку АДРЕСА_1 , вона мала намір приїхати в Україну за спливом сорока днів після його смерті і звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак в результаті запровадження карантинних обмежень, пов`язаних із хворобою «COVID-19», закриттям у зв`язку із цим в країнах Європи кордонів та припиненням міждержавного сполучення, вона, як спадкоємець першої черги за законом, була позбавлена можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про видачу їй на підставі ст. 1261 ЦК України свідоцтва про право на спадщину.

Так, у зв`язку із карантином, запровадженим у зв`язку із «COVID-19», з 15 березня 2020 року Республіка Польща припинила прикордонний рух з Україною, про що повідомила газета Європейська правда від 14 березня 2020 року.

Також, Розпорядженням Кабінету Міністрів Україну «Про тимчасове обмеження перетинання державної кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіратори хвороби «COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2» № 287 від 14 березня 2020 року були закриті пункти пропуску через державний кордон України з 03 квітня 2020 року, що згодом було неодноразово продовжено аж до 01 липня 2020 року.

Лише 01 липня 2020 року Постановою Уряду Польщі було відновлено авіаційне сполучення між Варшавою та Києвом, а із Львовом - з 15 липня 2020 року.

Також вона мала намір завірити заяву про прийняття спадщини у консульській установі та в подальшому скерувати таку поштовим відправленням, однак в Республіці Польща було запроваджено суворий карантин, під час якого було припинене автобусне сполучення між населеними пунктами, що унеможливило її переїзд до Консульства України у Гданську, яке розташоване на відставні 100 км. від місця її проживання.

Окрім цього, під час пандемії Консульство України у Гданську припинило безпосередній прийом громадян, працювало лише в онлайн режимі, що унеможливило завірення консулом її підпису в заяві про прийняття спадщини.

Так, останній день звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини сплив 05 липня 2020 року.

24 серпня 2020 року, як тільки були дозволені постійні авіарейси, вона прилетіла до м. Львова та звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, звертаючи його увагу на те, що пропустила строк лише на один місяць та три дні, однак нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії з мотивів заперечення проти цього відповідачів.

З урахуванням вищенаведеного, уточнивши позовні вимоги, просила визначити їй додатковий строк терміном в 3 (три) місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в 3 (три) місяці з часу набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі по 420,40 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини через тривалий проміжок часу.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачка постійно проживає в Республіці Польща, оскільки доказів даного факту надано не було.

Стверджує, що Республіка Польща не є постійним місцем проживання позивачки, оскільки вона перебувала на території Польщі на підставі візи, що надає право на працю, але не надає право на постійне проживання в даній країні.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки ні доводам відповідача, ні доказам, які були подані.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що відповідно до п.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Лемехи Р.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 була позбавлена можливості своєчасно звернутись до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із наявністю непереборних обставин, що виникли незалежно від її волі, а саме у зв`язку із світовою пандемією «COVID-19» та запровадженням на загальносвітовому рівні відповідних карантинних обмежень (в тому числі у пересуванні та спілкуванні), після пом`якшення умов карантину вона скористалась своїм правом і подала таку заяву, пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, а подання заяви нотаріусу здійснене у незначний проміжок часу після відновлення міждержавного сполучення.

З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду: від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17; від 17 жовтня 2019 року у справі №766/1445/17; від 30 січня 2020 року у справі №484/2375/18; від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21) та №751/8889/20 від 08 грудня 2021 року зазначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилалась як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її постійне проживання за межами України, а саме на території Королівства Данія, а також на те, що вона дізналась про смерть спадкодавця на початку 2015 року, проте приїхати до міста Маріуполя Донецької області вона не мала можливості, оскільки з 13 квітня 2014 року в України оголошено про початок антитерористичної операції.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з пунктом 2.1. розділу IV «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Отже, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування .

Тобто, сам по собі факт запровадження карантину та закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень з березня 2020 року по липень 2020 року не свідчить про те, що у позивачки були об`єктивні, непереборні та істотні труднощі, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України. На інші обставини, як на підстави для задоволення позовних вимог позивачка не посилалася.

Висновок суду першої інстанції про те, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним, що свідчить про наявність підстав для його поновлення необґрунтований, адже без доведення поважності причини його пропуску, це не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 був батьком позивачки - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с. 12, 64-70), ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12, 7-10, 65-70).

ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 січня 2020 року (а.с. 13) убачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За свого життя ОСОБА_4 заповіту не склав.

Позивачка достовірно знала про смерть батька, була на його похоронах, після чого поїхала в Республіку Польща на роботу.

У той же час, після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. була заведена спадкова справа №6/2020 від 29 травня 2020 року, із якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Стоцко Т.Л. звернулися 29 травня 2021 року дружина померлого - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 син померлого - ОСОБА_1 .

Також, із заявою про прийняття спадщини 04 вересня 2020 року звернулася ОСОБА_2 , однак постановою приватного нотаріуса Стоцко Т.Л. від 04 вересня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заява про прийняття спадщини подана з порушенням строку, визначеного для прийняття спадщини, а доказів постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті нею не надано (а.с.11).

Таким чином встановлено, що позивачка ОСОБА_2 достовірно знала про смерть батька ОСОБА_4 , однак протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла її.

Доказів того, що перебування за межами України стало перешкодою для реалізації ОСОБА_2 своїх спадкових прав, не надано, оскільки перебування позивачки поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Згідно зі статтею 38 цього ж закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину.

Доказів неможливості подати заяву про прийняття спадщини поштою за кордоном позивачка не надала.

Отже, чинним законодавством передбачений альтернативний механізм прийняття спадщини для громадянам України, завдяки якому можна реалізувати свої спадкові права й без виїзду з країн свого постійного проживання (перебування) та повернення в Україну, чим не скористалась ОСОБА_2 .

Постановою Кабінету Міністрів України №288 від 13 березня 2020 року "Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» дійсно були закриті деякі пропускні пункти на кордоні з республікою Польща, але повністю сполучення між Польщею та Україною закрите не було. Пропускні пункти через державний кордон у Львівській області такі як: Рава-Руська, Краківець, Смільниця, Грушів, Угринів продовжували роботу щодо автомобільного (пасажирського) сполучення.

Обмеження, що встановлювалися розпорядженням Кабінету Міністрів України №287-р від 14 березня 2020 року «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19 стосувалися тільки обмежень в"їзду на територію іноземців та осіб без громадянства. Жодних обмежень, щодо повернення громадян України в Україну не встановлювалося.

Крім того, міжнародне залізничне та автобусне сполучення між Україною та країнами ЄС, в тому числі з Польщею, було відновлене 22 травня 2020 року, а власним автомобільним транспортом позивачка могла повернутися з Польщі до України в будь- який час періоду дії посиленого карантину (з 15 березня 2020 року по 22 травня 2020 року).

Таким чином позивачкою не наведені поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щоб своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , що є підставою для відмови у позові.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.