Справа № 452/2191/19 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/850/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника ТзОВ «Вердикт Капітал» - Цьвока Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Пташинського І.А. від 26 липня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі - задоволено.

Замінено вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (Код , м. Київ, вул. Кудрявський Увіз, буд. 5-Б, 04053) у справі №452/2471/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №41/АК-103.07.2.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2019 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні заяви ТзОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ТзОВ «Вердикт капітал» відмовити.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам до судового рішення, які викладені у Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень. Вказує, що копії заяви (з додатками), поданої заявником йому не скеровано. Однак суд в ухвалі безпідставно вказує «Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений». Через невчасне отримання повістки він не зміг взяти участь у даному судовому засіданні, на якому прийнято оскаржувану ухвалу, а тому судом порушено принцип рівності сторін, що є порушенням ч.3 ст. 2 ЦПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод. Звертає увагу, що суду не надано документів, а тому він не дослідив яким саме договором відбулась переуступка: цесії чи факторингу, чи є фактор фінансовою установою, включеною до відповідного реєстру, чи вимога була дійсною на момент її переуступлення, обсяг прав, що переходить до нового кредитора тощо. Вважає, що заявником не доведено належними та допустимими доказами, які подані в порядку, визначеному ЦПК обґрунтованість своїх вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання апеляційної скарги, представника заявника - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про заміну сторони, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 360-7, ч.1 ст. 378 ЦПК України, ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, та задовольняючи заяву, виходив з того, що виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача. За таких обставин, суд вважав, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст.512,514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки заміна сторони виконавчого провадження у розглянутій цивільній справі передбачено Цивільним процесуальним Кодексом України, тому суд прийшов до висновку, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - немає, висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

2.07.2019 ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося в суд із заявою, стягувач: ПАТ «Родовід Банк», боржник-1 ОСОБА_1 , у якій просили:

замінити вибулого Стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місце знаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) у справі №452/2471/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до відповідача, яким є: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №41/АК-103.07.

Заява була мотивована тим, що 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №41/АК-103.07.2.

Як вбачається із матеріалів справи та учасниками справи не оспорювалось, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2013 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №41/АК-103.07.2 від 03 грудня 2007 року в сумі 96 589 (дев`яносто шість тисяч пятсот вісімдесят дев`ять) грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 5000 (п`ять тисяч) гривень - нарахованої пені. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір в сумі 3441 гривні. В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовлено.

На виконання вказаного рішення 21 травня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист (Т2 а.с. 10-11).

З виконавчого листа, виданого 21.05.2015 року вбачається, що рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2013 року набрало законної сили 17 лютого 2015 року строк пред`явлення до виконання один рік.

Також, з виконавчого листа вбачається, що він перебував на виконанні та був повернутий 29.12.2016 року, тобто у період дії Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності5.10.2016 року.

Відповідно до редакції ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на час ухвалення судового рішення та набрання ним законної сили: « Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

2. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

3. Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

4. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Однак, 5.10.2016 року набрав чинності новий Закону України «Про виконавче провадження» із змісту ряду статтей якого вбачається таке.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено наоргани та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Крім цього, згідно п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Із змісту вказаних норм вбачається, що, у випадку якщо строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, згідно норм закону у попередній редакції, у зв`язку із прийняттям та набранням чинності новим законом, - такий строк продовжується до трьох років. Норми ж нового Закону на правовідносини, що виникли до його прийняття та регулювались старим законом і не продовжували існувати на час набрання ним чинності - не розповсюджуються.

Враховуючи вказані норми закону, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа продовжився до трьох років.

Згодом виконавчий лист знову був пред`явлений до виконання в межах згаданого строку та повернутий без виконання (стягнення не проводилося) 7.10.2020 року. Аналогічно повернутий і 22.10.2020 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист, виданий Самбірським міськрайонним судом Львівської області 21 травня 2015 року не визнавався таким, що не підлягає виконанню та заява про відкриття виконавчого провадження ТзОВ «Вердикт капітал» була подана 6.10.2021 року, тобто знову ж в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що судове рішення не виконано боржником (добровільно чи примусово) на момент звернення із заявою про заміну стягувача і на даний час.

Вказане підтверджується і постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 06.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 21.05.2015 року.

З матеріалів справи, також, вбачається, що 24 травня 2019 року між ПАТ Родовід Банк та ТОВ Вердикт Капітал було укладено Договір № 15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ Родовід Банк відступило, а ТОВ Вердикт Капітал набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту.

Згідно Додатку №1 до Договору № 15 про відступлення прав вимоги, право вимоги за кредитним договором №41/АК-103.07.2 від 03.12.2007 року, відступлено ТОВ «Вердикт Капітал».

Заява про заміну стягувача ПАТ «Родовід Банк» на ТзОВ «Вердикт капітал» знову ж подано в межах строку пре`явлення виконавчого листа до виконання, а саме до спливу трьох років з часу його першого повернення 29.12.2016 року, - 2.07.2019 року.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України Про виконавче провадження у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України Про виконавче провадження , з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України Про виконавче провадження .

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Додатково слід вказати і про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є фінансовою установою, що розміщена в реєстрі компаній що надають фінансові послуги, зокрема, послуги факторингу із чинною ліцензією Нацкомфінпослуг для надання такого виду послуг, що виключає нікчемність договору факторингу укладеного між банком та Товариством, як договору, що укладений неналежним суб`єктом як фактором.

Крім цього, доводи апелянта про те, що судом не перевірено чи право вимоги, яке було передано за договором про відступлення прав вимоги була дійсною і чи існувала на момент переходу до нового кредитора, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з наведеного вище, заявнику від ПАТ «Родовід Банк» була передана дійсна вимога, оскільки рішення суду не виконано, про що ішлося вище, на час укладення договору про відступлення прав вимоги строк пред`явлення до виконання не закінчився, а також виконавчий лист не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, про що йшлося.

Також, відповідно до п. 2 цього Договору про відступлення права вимоги, новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних в Додатку №1 до цього Договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Також за п. 4 Договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 2363367,77 грн., надалі за змістом - Ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

Крім цього, за п. 14 Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (у випадку використання юридичними особами у своїй діяльності печатки. Будь-які зміни та доповнення до цього Договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (за наявності).

Отже до укладення цього договору заявником було сплачено Банку обумовлену у договорі суму, отже договір укладений між належними сторонами та набув чинності у день його підписання та за таким, до заявника перейшло дійсне право вимоги за згаданим судовим рішенням.

Відтак, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Вказаним колегія суддів, також, перевірила обставини, про які вказано в постанові Верховного суду, як підстави для скасування попереднього рішення суду апеляційної інстанції та необхідні для перевірки.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Ю.Р. Мікуш

Р.В. Савуляк