Постанова

Іменем України

04 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 711/4125/20

провадження № 61-19804 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції

(м. Київ), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції

(м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), державне підприємство «Система електронних торгів арештованим майном»,

треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада

2021 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Єльцова В. О.,

Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - УДВС ГТУЮ у Черкаській області), правонаступником якого є Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном» (далі - ДП «Сетам») про застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня

2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня

2020 року за клопотанням сторони позивача залучено до участі у справі

як співвідповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня

2021 року за клопотанням сторони відповідача залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державну казначейську службу України та публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк».

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), ДП «Сетам», треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк», Державна казначейська служба України, про застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначала, що на виконанні відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження № 54631706 із примусового виконання рішень про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних

та фізичних осіб заборгованості, у тому числі й виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2011 року

№ 2-252 про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», боргу в сумі 1 076 041,03 грн.

27 листопада 2017 року на підставі заявки відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 08 вересня 2017 року № 7557 щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , належної боржнику ОСОБА_2 , проведені електронні торги, переможцем яких стала вона, як учасник, який запропонував найвищу ціну за лот - 850 080,00 грн.

За результатами торгів 27 листопада 2017 року було складено протокол проведення електронних торгів № 299710, а 12 грудня 2017 року - акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого 15 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т. І. видано їй свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня

2018 року у справі № 711/750/18, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року,

та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року (провадження № 61-45855св18), визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири

АДРЕСА_1 , що оформлений актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12 грудня 2017 року, відповідно до якого переможцем стала вона, а також скасовано свідоцтво про право власності від 15 грудня 2017 року, видане на її ім`я.

Вказувала, що до проведення електронних торгів 24 листопада 2017 року нею на рахунок ДП «Сетам» було сплачено 42 504,00 грн, а 04 грудня

2017 року на рахунок ГТУЮ у Черкаській області сплачено 807 576,00 грн,

як оплату за лот.

Її неодноразові звернення щодо повернення сплачених коштів залишилися без реагування.

Проте, 08 листопада 2019 року ДП «Сетам» повернуло сплачені нею кошти

в сумі 42 504,00 грн.

На її думку, у відповідачів виник солідарний обов`язок із повернення

їй сплачених нею коштів на виконання договору, який був визнаний судом недійсним, а також суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Зокрема за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення 42 504,00 грн за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року: три проценти річних у сумі 1 404,38 грн, індекс інфляції -

3 149,55 грн; за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення 807 576,00 грн за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року:

три проценти річних у розмірі 40 990,87 грн, індекс інфляції - 81 717,98 грн.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд солідарно стягнути на її користь з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) та ДП «Сетам»:

- кошти внесені нею на оплату квартири АДРЕСА_1 у розмірі 807 576,00 грн;

- три проценти річних за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року у розмірі 1 404,38 грн;

- інфляційні втрати за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року у розмірі 3 149,55 грн;

- три проценти річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року у розмірі 40 990,87 грн;

- інфляційні втрати за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня

2020 року у розмірі 81 717,98 грн;

- понесені нею судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня

2021 року,з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки

від 17 серпня 2021 року, у складі судді Позарецької С. М., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 76 497,88 грн; кошти в розмірі 8 854,79 грн за прострочення виконання зобов`язання за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року; судовий збір у розмірі 853,50 грн, а всього - 86 206,17 грн.

Стягнуто з ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4 553,93 грн за прострочення виконання зобов`язання за період

з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області та відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Черкаській області є структурними підрозділами Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з правами

та функціями визначеними Законом і відповідними Положеннями, а тому, хоча й кошти (виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій

та інші витрати виконавчого провадження) були отриманні відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області,вони

не є належними відповідачами у даному спорі.

За наведених обставин, грошові кошти у розмірі 76 497,88 грн (витрати виконавчого провадження: 73 107,81+195,20+195,20+2 999,67), підлягають стягненню саме з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке є юридичною особою і стороною у справі.

Щодо вирішення позовних вимог у частині стягнення з відповідачів 731 078,12 грн (807576,00-76497,88), суд указав, що такі задоволенню

не підлягають, оскільки набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, при цьому, як орган ДВС,

так і організатор електронних торгів, і покупець - є сторонами договору купівлі-продажу, а власник відчужуваного нерухомого майна - боржник

за виконавчим провадженням. У разі визнання недійсним правочину саме кожна із сторін цього правочину повинна повернути покупцю - переможцю торгів (позивачка) грошові кошти, які кожен із них отримав на виконання цього правочину. Зокрема, витрати виконавчого провадження, у тому числі, виконавчий збір має повернути орган ДВС, а гарантійний внесок - організатор електронних торгів ДП «Сетам», яке, в свою чергу, 08 листопада 2019 року вже повернуло позивачці вказаний внесок.

Грошові кошти, хоча й були отримані органами ДВС і знаходились на його депозитному рахунку, 11 грудня 2017 року були перераховані стягувачу

за виконавчим провадженням - ПАТ «Фідобанк». У цьому контексті суд зауважив, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду

з відповідним позовом до ПАТ «Фідобанк», як до вигодонабувача.

За встановлених судом обставин суд уважав, що саме Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушило грошове зобов`язання у розмірі 76 497,88 грн, а тому наявні підстави для стягнення

з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) на користь ОСОБА_1 за період з 03 жовтня 2018 року

по 08 листопада 2019 року інфляційні втрати у розмірі 6 327,21 грн

та трьох процентів річних - 2 527,58 грн.

Оскільки обов`язок повернути позивачці сплачений нею гарантій внесок виник у ДП «Сетам» у момент набрання судовим рішенням про визнання недійсними торгів законної сили (03 жовтня 2018 року), суд уважав наявними підстави для стягнення з ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1

за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року (дата повернення гарантійного внеску) інфляційні втрати у розмірі 3 149,55 грн

та три проценти річних - 1 404,38 грн, а всього - 4 553,93 грн. При цьому судом ураховано розмір заборгованості у 42 504,00 грн та кількість прострочених днів - 402.

Доказів на спростування наданого позивачкою розрахунку та/або свого розрахунку відповідачами надано не було.

Разом із цим, суд першої інстанції вважав помилковими твердження позивачки про наявність солідарного обов`язку відповідачів зі сплати коштів.

Судом першої інстанції враховано відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 17 серпня 2021 року у складі судді Позарецької С. М. стягнуто

з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти за прострочення виконання зобов`язання за період із 09 листопада 2019 року по 11 червня 2020 року: три проценти річних у розмірі 1 358,09 грн, інфляційні втрати

в сумі 1 413,56 грн, судовий збір у розмірі 27,35 грн, а всього - 2 799,00 грн. Стягнуто з ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1 судовий збір

у розмірі 45,58 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка при зверненні до суду просила стягнути на підставі статті 625 ЦК України грошові кошти за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року. Водночас, судом стягнуто кошти за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року, а тому суд дійшов висновку про стягнення

за період із 09 листопада 2019 року по 11 червня 2020 року (кількість прострочених днів 216) інфляційних втрат у розмірі 1 413,56 грн та трьох процентів річних - 1 358,09 грн.

Крім того, під час ухвалення судового рішення від 15 червня 2021 року судом не було вирішено питання про стягнення з ДП «Сетам» судового збору.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня

2021 року в частині відмови у стягненні на користь

ОСОБА_1 грошових коштів, які були внесені

ОСОБА_1 на оплату квартири АДРЕСА_1 з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року скасовано

та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 807 576,00 грн, які були внесені ОСОБА_1 на оплату квартири АДРЕСА_1 ; за період

з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року: інфляційні втрати у розмірі

81 717,98 грн та три проценти річних у розмірі 40 990,87 грн, а всього

930 284,85 грн.

У решті рішення районного суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів

за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали

на виконання договору.

Районним судом правильно встановлено, що належними відповідачами

у справі є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції

(м. Київ) та ДП «Сетам» (організатор торгів), однак, не враховано, що орган ДВС виступав від свого імені як продавець, а тому саме на нього покладається обов`язок повернення оплаченої позивачкою загальної вартості придбаного на прилюдних торгах майна в сумі 807 576,00 грн, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції уважав наявними підстави для застосування реституції та стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 указаних коштів.

Також апеляційний суд уважав наявними підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, взявши до уваги наданий позивачкою розрахунок, який не спростований відповідачами, зокрема,

з ДП «Сетам» за період з 03 жовтня 2018 року (дата набрання чинності судовим рішення про визнання недійсними торгів) по 08 листопада

2019 року (дата повернення гарантійного внеску) підлягає стягненню 3 149,55 грн (інфляційні втрати) та 1 404,38 грн (три проценти річних),

а з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року (день звернення до суду з цим позовом) - 81 717,98 грн (інфляційні втрати)

та 40 990,87 (три проценти річних).

Судом апеляційної інстанції враховано відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та Верховного Суду України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенка С. В., задоволено частково. Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року скасовано.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове судове рішення, хоча й посилався, як на підставу його ухвалення, на невирішення частини позовних вимог, фактично змінив зміст судового рішення від 15 червня 2021 року, а саме, період за який підлягали стягненню штрафні санкції за невиконання зобов`язання, що суперечить поняттю визначеному у статті 270 ЦПК України.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 та адвоката Міщенка С. В.

про ухвалення додаткової постанови задоволено. Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування витрат

на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)

в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), посилаючись

на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду у частині стягнення грошових коштів, які були внесені на оплату квартири з урахуванням встановленого індексу інфляції

та трьох процентів річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня

2020 року, та залишити в силі рішення районного суду в цій частині.

Інші відповідачі судове рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку не оскаржили.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 711/4125/20 із Придніпровського районного суду м. Черкаси. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи односторонню реституцію, не врахував відповідні правові висновки Верховного Суду

та не звернув увагу на фактичну відсутність коштів у відділі (зараховані

до державного бюджету), а тому вимоги про повернення коштів повинні бути адресовані саме Державній казначейській службі України, яка у даній справі не була залучена як відповідач, а брала участь лише в якості третьої особи.

Вказує, що продавцем на прилюдних торгах був відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке взагалі не є органом державної виконавчої служби.

Грошові кошти були перераховані стягувачу за виконавчим провадженням - ПАТ «Фідобанк», а тому саме з банку, як вигодо набувача, вони повинні бути стягнуті на підставі статті 1212 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені

частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України

(частина перша статті 215 цього Кодексу).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12 та Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 червня 2018 року

у справі № 910/856/17, провадження № 12-128гс18).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає

у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно,

у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок) та застосовується виключно до сторін правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів

є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією, яка проводить прилюдні торги.

У випадку, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією

з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак, і продавцем

є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії,

то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі

№ 165/711/16-ц (провадження № 61-31591св18).

У справі, яка переглядається, встановлено, що ДП «Сетам» є організатором торгів, а відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець.

Таким чином, установивши, що при реалізації квартири на прилюдних торгах продавцем арештованого майна відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області виступав від свого імені, і за рішенням суду такі торги визнані недійсними, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплачена позивачкою сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на її користь саме з виконавчої служби.

Та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача (ПАТ «Фідобанк») не позбавляє орган ДВС статусу продавця

у спірних правовідносинах, тому відповідні доводи заявника касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

При цьому судом правильно враховано й те, що і Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), і відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є структурними підрозділами Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

із певними, визначеними Законом, підзаконними актами та діючими Положеннями правами та функціями, а тому, хоча й кошти (витрати виконавчого провадження) були отриманні відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області, вони не є належними відповідачами у даному спорі. Грошові кошти підлягають стягненню саме

з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

яке є юридичною особою і стороною у справі.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів

у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц,

провадження № 14-16цс18 та від 07 квітня 2020 року

у справі № 910/4590/19, № 12-189гс19.

Крім того, положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення

(договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове

зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України

(постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі

№ 760/6938/16-ц, провадження № 61-22875св19).

Прилюдні торги визнано недійсними з 03 жовтня

2018 року, тому саме з цього часу виник обов`язок у Державної виконавчої служби повернути на користь ОСОБА_1 грошові кошти

у розмірі 807 576,00 грн, сплачені нею за придбану квартиру

згідно з актом державного виконавця про реалізацію предмета

іпотеки від 12 грудня 2017 року.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку,

що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються

три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, розмір яких визначений

із урахуванням наданого позивачкою розрахунку.

Належних і допустимих доказів на спростування указаного розрахунку та/або свого розрахунку відповідачем надано не було.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неврахування судом відповідної судової практики Верховного Суду, оскільки у наведених заявником справах та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини, доказування вимог і застосовані до них норми права.

Зроблені апеляційним судом висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані судом правові позиції є релевантними до спірних правовідносин, підстави для відступлення від яких відсутні. Колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні спору.

Таким чином, оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з якою погоджується й суд касаційної інстанції.

При цьому судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним

у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави

їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89

ЦПК України).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують,

на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць