Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, у якій просить ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка не перевищує половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що із 2016 року із позивача у справі стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, позивач стверджує, що сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі він не має можливості, оскільки у 2010 році у зв`язку із загостренням виразки дванадцятипалої кишки його стан здоров`я погіршився, внаслідок чого він переніс операційне втручання. За словами позивача, після отриманого лікування він не має змоги працювати, так як хвороба постійно загострюється. Крім того, позивач зазначає, що у нього розпочалися сильні головні болі, а після магнітно-резонансної томографії головного мозку виявилося, що він має ознаки дисцикулярної енцефалопатії, що потребує постійного лікування. Також у позивача погіршується зір на одне око. Весь 2020 рік він перебував на обліку в Київському обласному центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу, однак, з його діагнозом, він не може нормально працювати, а тому є безробітним. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається також на те, що у нього від іншого шлюбу народилася ще одна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини стали причиною того, що на даний час у позивача виникла значна заборгованість по сплаті аліментів і він не має можливості сплачувати їх у розмірі, визначеному судом, а тому змушений був звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 31 березня 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

25 березня 2022 року відповідачем ОСОБА_2 до канцелярії суду подано письмову заяву, у якій вона зазначила, що з позовними вимогами позивача не погоджується, так як ОСОБА_1 не приймає участі у житті та вихованні їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться станом його здоров`я, а також навчанням та харчуванням дитини. Зі слів відповідача, востаннє позивач бачив сина, коли той був учнем четвертого класу, а наразі дитина навчається у десятому класі. Також, відповідач зазначила, що позивач у телефонній розмові повідомив їй, що сплачувати аліменти не збирається, хоча має заборгованість за 2020, 2021 та 2022 роки.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги думку відповідача, викладену нею у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, 26 квітня 2016 року Черкаським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист № 707/2906/15-ц про стягнення із позивача у справі ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 6/.

Постановою старшого державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Моторного В.М. від 12 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51093662 у порядку виконання вказаного виконавчого листа /а.с. 6/.

Постановою старшого державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Моторного В.М. від 03 червня 2016 року, з метою забезпечення виконання зазначеного вище виконавчого документу, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та заборонено йому здійснювати відчуження будь-якого майна /а.с. 6/.

Відповідно до копії епікризу, у період з 01 липня 2010 року по 07 липня 2010 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Уманської міської лікарні з діагнозом: виразкова хвороба /а.с. 7/.

З копії епікризу (виписки з історії хвороби № 2792), виданого завідуючим офтальмологічним відділенням Богуславської центральної районної лікарні В. Шинкаренко, встановлено, що ОСОБА_1 у період з 09 червня 2015 року по 16 червня 2015 року знаходився на лікуванні в офтальмологічному відділенні Богуславської центральної районної лікарні з діагнозом: манулопатія, невріт (під питанням), ОД /а.с. 13/.

Відповідно до копії протоколу магнітно-резонансної томографії головного мозку від 03 січня 2020 року, виданого лікарем-рентгенологом діагностичного центру ТОВ «Сучасні діагностичні системи» ОСОБА_5 , за результатами обстеження ОСОБА_1 зроблено висновок: МР ознаки дисциркуляторної енцефалопатії. Необхідно диференціювати з демієлізуючим процесом. Пансінуіт.

При цьому зазначено, що висновок МРТ не є клінічним діагнозом і вимагає подальшої консультації лікаря /а.с. 12/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 липня 2020 року встановлено, що у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_6 /а.с. 10/.

З даних витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), сформованого щодо ОСОБА_1 , вбачається, що він містить відомості про суми заробітної плати позивача, з якої сплачувався єдиний соціальний внесок, а також про його страховий стаж, за період із 2011 року по 2020 рік. Зокрема, встановлено, що у 2020 році страхові внески до Пенсійного фонду України не сплачувались /а.с. 8/

Відповідно до копії довідки № 1108 від 21 жовтня 2021 року, виданої заступником директора-начальника відділу надання соціальних послуг Бородянської районної філії Київського обласного центру зайнятості Дубинюк І.М., ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по час видачі довідки не зареєстрований в Бородянській районній філії Київського обласного центру зайнятості, як безробітна особа /а.с. 9/.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченні дитини, а тому не лише відповідач, тобто той з батьків, з ким проживає дитина, а й позивач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13, яка підтримана Верховним Судом у постановах: від 19 березня 2018 року в справі № 638/7075/16-ц, від 06 червня 2018 року в справі № 138/594/17-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`являючи позов про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 не надав доказів того, що за період, який обчислюється з моменту набрання чинності судовим рішенням, у нього значно погіршилося матеріальне становище, змінився його сімейний стан або погіршився стан його здоров`я, і ці зміни є підставою для зменшення суми аліментів відповідно до вимог статті 192 СК України.

Так, за приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Судом установлено, що з моменту набрання чинності судовим рішенням про стягнення аліментів зросла заробітна плата позивача, зокрема: у 2016 році вона становила 5 800 грн за рік, у 2017 році 39 215,25 грн за рік, у 2018 році 23 792,74 грн за рік, у 2019 році 28 299,38 грн за рік. У 2020 році із заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески до Пенсійного фонду України не сплачувались.

Дані про доходи позивача за 2021 рік відсутні.

Виразкова хвороба шлунку та захворювання органів зору виникли у ОСОБА_1 до ухвалення Черкаським районним судом Черкаської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, суд вважає необхідним наголосити, що зміна матеріального стану має настати саме після набрання чинності раніше ухваленим рішенням суду.

Також, суд зауважує, що, не зважаючи на те, що наданий ОСОБА_1 висновок МРТ не є клінічним діагнозом і вимагає консультації лікаря, письмових доказів подальшого звернення позивача за консультацією до лікаря, як і доказів розміру його витрат на лікування у зв`язку з наявністю вищевказаних хвороб, суду не надано.

Акту огляду МСЕК, яким би було встановлено втрату професійної працездатності ОСОБА_1 , визначено його потребу в додаткових видах допомоги, встановлено групу інвалідності чи надано висновок про умови та характер праці, матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не надано документів, з яких можливо встановити наявність/відсутність у нього рухомого та/або нерухомого майна, а факт народження у платника аліментів другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Водночас, слід зазначити, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел доходу для забезпечення гідних умов проживання та розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини, захищає її права та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 664/252/19.

Суд також зважає на те, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певною мірою, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з них, у даному випадку матір.

Крім того, суд бере до уваги, що визначений рішенням Черкаського районного суду Черкаської області розмір аліментів відповідає вимогам СК України та його зменшення у зв`язку з наявністю на утриманні позивача доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без підтвердження погіршення матеріального стану позивача, не сприятиме належному забезпеченню його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечитиме інтересам останнього та не буде відповідати засадам справедливості щодо рівних прав дітей на матеріальне забезпечення.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Окремо суд наголошує на тому, що згідно з вимогами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач фактично просить не зменшити розмір присуджених аліментів, які стягують з нього за рішенням суду, а змінити спосіб стягнення з частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму.

Суд звертає увагу, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі зміною способу присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму має винятково стягувач аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України).

Аналогічний висновок щодо права вибору способу стягнення аліментів викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 664/2746/17.

Позивач, як особа, з якої стягуються аліменти, позбавлений можливості просити зменшити розмір присуджених аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, однак, за наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, визначених в частці від заробітку (доходу).

З урахуванням наведеного, а також виходячи із встановленого законом у статті 192 СК України імперативного припису про те, що звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення належить виключно одержувачу аліментів, а не їхньому платнику, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону, а тому вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією ООН про права дитини, статтями 150, 155, 141, 180-183, 191,192 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП у матеріалах справи відсутній.

Суддя: Т. А. Миколаєнко