Справа № 202/6553/21
провадження № 2/202/639/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Ситника С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,-

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при перегляді виписки в системі віддаленого обслуговування А24 в АТ Акцент-Банк та MONO в АТ «Універсал Банк» він дізнався, що з його карткових рахунків в АТ Акцент-Банк та в АТ «Універсал Банк» було здійснено два платежі на користь ОСОБА_2 на суму 60251.26 гривень. Дані кошти було зараховано на картковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_1 у відповідності до квитанції: № P24937831C664697 від 24.12.2018, призначення платежу « ОСОБА_3 », відправник ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), сума 10000.00 гривень; № 7T4E-A8MP-H4HM-9XA2 від 19.10.2018 року, призначення платежу «Переказ особистих коштів», відправник ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), сума 50251.26 гривень. Дані платежі були перераховані помилково через систему віддаленого обслуговування А24 в АТ Акцент-Банк та MONO в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", позивач ОСОБА_1 планував перерахувати дані кошти на власний картковий рахунок в рахунок в АТ КБ ПриватБанк 550048 як «Переказ особистих коштів» (Угода №SAMDNWFC0 від 03.09.2015 р.), але помилився в реквізитах, обрав не вірний (помилковий номер карткового рахунку) шаблон платежу, який на вибір пропонувала система віддаленого обслуговування.

Позивач з відповідачем не знайомі, ніяких цивільно-правових угод між ними не було, ніяких правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними також не було, тобто відповідач набув грошові кошти позивача без достатньої правової підстави, тому зобов`язаний їх повернути позивачу.

На цій підставі позивач звертається до суду з позовом про захист свого майнового права та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму помилково перерахованих коштів в розмірі 60251,26 гривень.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 05 листопада 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Позивач в судове засідання не з`явився, натомість в матеріалах справи наявна заява позивача в якій останній просить провести судове засідання без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції № 7T4E-A8MP-H4HM-9XA2 від 19.10.2018 року, ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_3 , відкритий а Приватбанку, було перераховано грошові кошти в сумі 50251,26 гривень, призначення платежу: Переказ особистих коштів.

Також відповідно до платіжного доручення № P24937831C664697 від 24 грудня 2018 року, платник ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 , на аналогічний картковий рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 10000,00 гривень, призначення платежу « ОСОБА_3 ».

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частинами 2,3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦП України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в

одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він незнайомий з ОСОБА_2 , ніяких цивільно-правових угод між ними не було, жодних правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними також не існувало, а тому відповідач набув грошові кошти позивача без достатньої правової підстави. Кошти в розмірі 60251,26 грн. було ним помилково перераховано на банківську карту, яка, як згодом з`ясувалося, належить ОСОБА_2 .

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти були перераховані на безповоротній основі, на підтвердження укладення сторонами договору дарування або договору про благодійне пожертвування, або будь-якого іншого договору.

Відповідні платежі було вчинено ОСОБА_1 без будь-якої довіреності та платником зазначався саме ОСОБА_1 ..

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 60251,26 гривень підтверджено квитанцією № 7T4E-A8MP-H4HM-9XA2 від 19.10.2018 року, платіжним дорученням № P24937831C664697 від 24 грудня 2018 року, а також не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи.

Тобто, правовідносини, що склалися між сторонами, не врегульовані на рівні правочину (довіреності), що не виключає застосування положень статті 1212 ЦК України.

Таким чином, наявні ознаки безпідставного набуття відповідачем майна за рахунок позивача, та відповідно до чинного законодавства, у відповідача відсутня правова підстава для утримання в себе перерахованої позивачем суми коштів в розмірі 60251,26 гривень.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому

безпідставно набуте майно в натурі.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів на підтвердження повернення ОСОБА_1 безпідставно отриманих від нього грошових коштів на суму 60251,26 гривень.

З огляду на зазначене, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача , в порядку статті 1212 ЦК України, грошових коштів в сумі 60251,26 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність ІІ групи, а тому на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» останнього звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 60251,26 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривень

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Мачуський