ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3664/22 Справа № 932/800/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтовував тим, що він є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю яких є ОСОБА_4 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірваний.

Вказував, що після розлучення діти проживали разом з матір`ю. Потім донька ОСОБА_7 стала проживати з ним. Під час підготовки до судового провадження про встановлення місця проживання дітей з батьком, він звернувся до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, де було встановлено, що дитина, яка проживає наразі з батьком, зазнавала фізичного, психологічного та сексуального насильства у сім`ї матері, де особою, яка спричиняла таке насильство, був ОСОБА_5 (співмешканець його колишньої дружини).

Зазначав, що розуміючи, те що можливо не тільки донька ОСОБА_7 , але й ОСОБА_8 є жертвою ОСОБА_5 , він звернувся до поліції в наступних кримінальних провадженнях: 0000622,0002806,0001310, в яких він є потерпілим. Після чого ОСОБА_4 заборонила йому бачитись з донькою ОСОБА_8 .

Посилаючись на те, що 23 листопада 2021 року він отримав в межах проходження «Зеленої кімнати» - професійний висновок в Солом`янському УП ГУНП у м.Києві, де знову було підтверджено, що його донька ОСОБА_7 зазнавала фізичного, психологічного та сексуального насильства у сім`ї матері, де особою, яка спричиняла таке насильство, був ОСОБА_5 , під час телефонних розмов він дізнався від доньки ОСОБА_8 про залякування дитини зі сторони матері та повторне домашнє насильство, а тому просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на строк 6 місяців , застосувавши такі заходи: заборонити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наближатись ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб та обмежити спілкування з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наголошує на тому, що ним доведено та достатньо обґрунтовано подану заяву. Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року.

Після розлучення доньки проживали разом з матір`ю.

Протягом близько трьох років ОСОБА_10 проживає разом з заявником, а ОСОБА_11 разом з матір`ю.

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та визначення місця проживання дітей. На даний час розгляд справи не закінчено та справа перебуває у провадженні суду.

01 квітня 2019 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська відкрито провадження у справі 200/3456/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей. На даний час розгляд справи не закінчено та справа перебуває у провадженні суду.

29 січня 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України.

19 лютого 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України.

30 серпня 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 за ст.126-1 КК України.

11 вересня 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України.

25 червня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України від 07 грудня 2017 року №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому підстави вважати про наявність ризиків настання тяжких наслідків для дітей заявника немає. Разом з цим судом встановлено, що між заявником та ОСОБА_4 існує тривалий спір щодо визначення місця проживання дітей, що регулюється, зокрема, нормами СК України та ЦК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку.

Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок.

При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1)терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2)обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4)направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18).

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апеляційної скарги на те, що ним надано достатньо належних та допустимих доказів на обґрунтування поданої заяви є хибними.

Крім того, висновок суду в частині того, що між заявником та ОСОБА_4 існує тривалий спір щодо визначення місця проживання дітей, жодним чином не спростовано.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.