Постанова

Іменем України

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 2-7553/11

провадження № 61-11992св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року у складі судді Бердія М. А. та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 липня 2020 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), про визнання договору дарування удаваним та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 вересня 2007 року сторони насправді уклали між собою договір купівлі-продажу нежитлового приміщення цокольного поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а не договір дарування.

На виконання договору купівлі-продажу відповідач повинна була передати позивачу 50 000,00 дол. США окремими частинами, у різний період часу. Проте відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала і вартість нежитлового приміщення у повній сумі не сплатила (замість 50 000,00 дол. США ОСОБА_1 передано лише 17 000,00 дол. США, які потім було повернуто

ОСОБА_2 ). Тому позивач вважала, що договір дарування нежитлового приміщення є удаваним.

ОСОБА_1 , остаточно визначивши позовні вимоги, просила:

визнати удаваним договір дарування від 24 липня 2007 року, укладений між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г. І.;

розірвати договір купівлі-продажу, який фактично укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 нежитлове приміщення цокольного поверху за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Юган Г. І. виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна зазначене нежитлове приміщення з реєстру обтяжень нерухомого майна.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа неодноразово розглядалася судами першої, апеляційної інстанцій та перебувала на вирішенні касаційного суду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017 року, щодо накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017 року, щодо заборони вчиняти будь-які дії, в тому числі щодо реалізації нежитлового приміщення з прилюдних торгів, будь-яким органам, у тому числі державній виконавчій службі України, стосовно нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження тих обставин, що оспорюваний договір дарування насправді укладався з прихованими істотними умовами як договір купівлі-продажу, тобто є удаваним. При цьому суд першої інстанції вказав, що сторони у справі є близькими родичами (дочкою та матір`ю), які зловживають своїми правами з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, оскільки нежитлове приміщення, що було предметом договірних відносин, обтяжене іпотекою на забезпечення кредитних зобов`язань

ОСОБА_2 перед АТ «Універсал Банк».

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведено та не підтверджено належними та достатніми доказами, також зазначив, що самі по собі показання свідків

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про укладення між сторонами договору купівлі-продажу, написання розписки та передачу відповідачем грошей позивачу на виконання умов договору купівлі-продажу не є доказами, які об`єктивно

і переконливо підтверджують удаваність оспорюваного договору, оскільки вони

є неприйнятними (недопустимими).

Суд апеляційної інстанції вказав, що обґрунтованими є посилання суду першої інстанції на той факт, що 30 листопада 2007 року між АТ «Універсал Банк»

і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, виконання якого забезпечено договором іпотеки спірного нежитлового приміщення, належного ОСОБА_2 на праві власності, а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2013 року, що набрало законної сили, стягнуто з останньої на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 2 176 174,87 грн.

При цьому з`ясовано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є, відповідно, матір`ю і дочкою. У сукупності вказані факти свідчать про намір сторін як заінтересованих осіб уникнути цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 за порушення кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою спірного нежитлового приміщення.

Апеляційний суд також зазначив, що висновком експертів підтверджується, що на розписки, датовані 24 вересня 2007 року та 24 вересня 2009 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Відповісти на питання щодо встановлення давності складання документів, а саме чи були написані розписки, датовані 24 вересня 2007 року та 24 вересня 2009 року, в зазначені у них дати чи пізніше, не видалося можливим у зв`язку з тим, що на ці розписки здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів. За таких обставин апеляційний суд вважав, що у суду першої інстанції виникли обґрунтовані сумніви щодо обставин складення досліджуваних боргових розписок, а тому ці докази правильно не взяті до уваги. Навпаки, на переконання суду апеляційної інстанції, з оцінки інших доказів у справі висновок експертів свідчить про розбіжність обставин, про які зазначає позивач, і тих, які встановлені в судовому засіданні.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. На думку апеляційного суду, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що мали наслідком неправильне вирішення цивільно-правового спору, позивач не надала. Не виявлено і таких обставин, які відповідно до частини третьої вказаної статті слугували б обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Аргументи учасників справи

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга, крім іншого, мотивована тим, що позивача не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності позивача та її уповноваженого представника.

У вересні 2020 року від представника АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому товариство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відзив на касаційну скаргу, зокрема, мотивований тим, що:

ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаною про поданий нею позов, свідомо нехтувала своїми процесуальними правами та обов`язками, не слідкувала за перебігом розгляду позовної заяви у цій справі, а тому необхідно дійти висновку, що позивач розпорядилась наданими їй процесуальним правами на власний розсуд;

ОСОБА_1 діє недобросовісно, оскільки лише після того, як кредитор АТ «Універсал Банк» звернувся із позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вона ініціювала, а ОСОБА_2 визнала позов про визнання договору дарування удаваним, розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинення дій.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

В ухвалі Верховного Суду від 27 серпня 2020 року вказано, що доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, зокрема те,

що оскаржене судове рішення ухвалене з порушенням пункту 5 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких мотивів.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка,

а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 753/9228/17 (провадження № 61-22156св19) зазначено, що «відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Враховуючи, що в матеріалах справи були наявні відомості щодо місця проживання (перебування) відповідача, повідомлення про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України не є належним».

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У справі, що переглядається:

справа розглянута судом першої інстанції у судовому засіданні 26 грудня 2019 року;

поштове відправлення з судовою повісткою на ім`я ОСОБА_1 про призначення судового розгляду на 26 грудня 2019 року, яке не вручене

позивачу, чи рекомендоване повідомлення про вручення їй судової повістки у матеріалах справи відсутні;

повідомлення позивача про розгляд справи 26 грудня 2019 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України з врахуванням того, що у матеріалах справи наявні відомості щодо місця проживання (перебування) позивача, не є належним;

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі вказувала про неповідомлення її судом першої інстанції про призначення судового засідання на 26 грудня 2019 року;

залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд, оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності позивача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і обґрунтовував свою апеляційну скаргу цією обставиною, яка відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, колегія суддів інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 753/9228/17 (провадження № 61-22156св19, дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду- скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 21 липня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Рівненського апеляційного суду від 21 липня 2020 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук