Постанова

Іменем України

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 751/214/21

провадження № 61-18449св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін Сергій Сергійович,

заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання дій неправомірними,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Андрощуком Сергієм Васильовичем, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Євстафіїва О. К., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С., стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), про визнання дій неправомірними, скасування постанов у виконавчому провадженні та зобов`язання закінчити виконавче провадження.

Скарга мотивована тим, що 04 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С. С. на підставі виконавчого листа від 04 липня 2014 року, виданого у справі № 751/4959/14, було відкрито виконавче провадження № 63510682. Виконавчий лист стосувався стягнення з нього на користь АТ «Альфа-Банк» суми боргу по договору кредиту в розмірі 204 163,44 грн і судових витрат у розмірі 400 грн.

Також 04 листопада 2020 року приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, 12 листопада 2020 року - про арешт майна боржника, 23 листопада 2020 року - здійснив опис та арешт майна (коштів) боржника, 24 листопада 2020 року - призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вважав, що виконавчий лист видано з порушенням строку його дії, оскільки у виконавчому листі вказано, що він видається для пред`явлення до 06 липня 2015 року.

При цьому жодної із зазначених вище постанов він не отримував.

Постанову про відкриття провадження від 04 листопада 2020 року отримано на електронну пошту лише 11 січня 2021 року на підставі відповідного клопотання його представника. Про інші постанови він довідався тільки після ознайомлення з ними в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Посилався на те, що строк в один рік на пред`явлення листа був чітко встановлений у пункті 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній станом на 11 липня 2014 року). У зв`язку з наведеним, виконавець на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання, а провадження мало бути закінчено, на підставі пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертав увагу на те, що 14 січня 2015 року на підставі зазначеного виконавчого листа вже було відкрито виконавче провадження № 45981495, строк самостійного виконання був встановлений до 21 січня 2015 року.

За наслідками проведеного виконавчого провадження було оголошено розшук майна боржника, а 17 грудня 2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Тобто виконавчий лист до 04 листопада 2020 року вже перебував на виконанні, що виключає можливість застосування до нього норм чинного Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 12 Закону про трирічний строк для звернення з виконавчим документом.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. по порушенню виконавчого провадження № 63510682 та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2020 року у цьому провадженні з виконання виконавчого листа № 751/4959/14 від 04 липня 2014 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, неправомірними,

- скасувати постанови у виконавчому провадженні про відкриття виконавчого провадження № 63510682 від 04 листопада 2020 року, про арешт майна боржника від 12 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 63510682, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 63510682;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. закінчити виконавче провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. по порушенню виконавчого провадження № 63510682 та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2020 року у цьому провадженні з виконання виконавчого листа № 751/4959/14, виданого 04 липня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.

Скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. від 04 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63510682, про арешт майна боржника від 12 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 63510682, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 63510682 з виконання виконавчого листа № 751/4959/14, виданого 04 липня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження № 63510682 з примусового виконання виконавчого листа № 751/4959/14, виданого 04 липня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала районного суду мотивована тим, що приватним виконавцем Баталіним С. С. відкрито виконавче провадження помилково, оскільки виконавчий документ поданий до виконання з пропущенням однорічного строку, протягом якого він може бути поданий до виконання. Районний суд дійшов висновку, що на повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа для виконання положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, якою передбачений трирічний строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не застосовується, оскільки це суперечить вимогам, встановленим Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. задоволено.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. про визнання дій неправомірними, скасування постанов у виконавчому провадженні та зобов`язання закінчити виконавче провадження відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відкриваючи виконавче провадження 04 листопада 2020 року в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та ухвалюючи після цього постанови про арешт майна боржника та про опис та арешт майна (коштів) боржника, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін С. С. дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційним судом зазначено, що після повернення 19 грудня 2017 року виконавчого листа стягувачу він міг бути повторно пред`явлений до виконання протягом трьох років, тобто у строк до 20 грудня 2020 року (оскільки строк його пред`явлення до виконання не сплинув на час набрання чинності Законом України «про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, враховуючи, що він перебував на примусовому виконанні). При цьому пред`явленням виконавчого листа до виконання були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року скасувати та залишити в силі ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2021 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив поза увагою посилання районного суду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12 та дійшов неправильних висновків про відсутність підстав для задоволення скарги.

Вважає, що якщо виконавчий лист перебував на виконанні і провадження по ньому відкрито в період дії Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 березня 2014 року), то це виключає можливість застосування до нього положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 25 вересня 2020 року).

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує те, що апеляційний суд неправильно оцінив подані сторонами докази, неповно встановив обставин справи, що призвело до ухвалення незаконної постанови. Зазначає, що стягувач звернувся до приватного виконавця після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вважає, що перебування виконавчого листа на виконанні виключає можливість застосування до нього положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо трирічного строку для звернення з виконавчим документом. Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12, який не був врахований апеляційним судом.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2014 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа задоволено, видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 204 163,44 грн та судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн (а. с.9-10).

На виконання даної ухвали Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/4959/14 від 30 липня 2014 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 06 липня 2015 року (а. с. 11-12).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень Деснянським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 14 січня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. У той же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: автомобіля марки Suzuki New Grand Vitara, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 13-16).

17 вересня 2015 року прийнято постанову про розшук майна боржника та зупинено провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

19 грудня 2017 року прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження у зв`язку з необхідністю проведення виконавчих дій.

19 грудня 2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи транспортний засіб боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) (а. с.13-16)

04 листопада 2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Баталіним С. С. відкрито виконавче провадження № 63510682 з примусового виконання виконавчого листа № 751/1959/14, виданого 30 липня 2014 року (а. с. 17-18).

12 листопада 2020 року прийнято постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 63510682 (а. с. 19-20).

23 листопада 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 63510682 (а. с. 21-23).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Судом встановлено, що виконавчий лист від 04 липня 2014 року, виданий у справі № 751/4959/14, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 204 163,44 грн та судових витрат у розмірі 400 грн, був пред`явлений до виконання стягувачем у строк, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що підтверджується постановою Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року.

19 грудня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Стрепетовою О. С. на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18)

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною четвертою-п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Отже, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Установивши, що постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Стрепетової О. С. від 19 грудня 2017 року виконавчий документ було повернуто, тобто строк був перерваний, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін С. С. на підставі заяви стягувача про примусове виконання у межах своїх повноважень постановою від 04 листопада 2020 року відкрив виконавче провадження відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Отже, на момент набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не сплинув та виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання до 19 грудня 2020 року.

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання минув, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання заявника про неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12 (провадження № 61-41979св18), колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлені інші обставини, зокрема виконавчі документи були повернуті стягувачеві без прийняття до виконання, тоді як у справі, що є предметом касаційного перегляду, виконавчий документ було повернуто на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим строк на його пред`явлення було перервано.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Андрощуком Сергієм Васильовичем, залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець