Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 456/3369/20

провадження № 61-18293св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року у складі судді

Бораковського В. М. та постанову Львівського апеляційного суду

від 27 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П.,

Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що він з 1973 року працював в лікувальних закладах охорони здоров`я, з червня 1996 року перебував на посаді заступника генерального директора Прикарпатського відділення

АТ «Укрпрофоздоровниця» по лікувально-профілактичній роботі.

У листопаді 1998 року призначений генеральним директором Прикарпатського відділення АТ «Укрпрофоздоровниця». З січня 2001 року до липня 2007 року - генеральним директором Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» - головний лікар лікаря Дочірнього підприємства «Санаторій «Лаванда»» (далі -ДП «Санаторій «Лаванда»»), яке у лютому 2008 року перейменоване у Відділення «Санаторій «Лаванда»» Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний Комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Вказував, що за час його роботи він був нагороджений Орденом «Дружби народів» (1986 рік), нагрудним знаком «Відзнака 1 ступеню ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»», в 1997 році йому присвоєно вищу кваліфікаційну категорію із спеціальності «Організація і управління охорони здоров`я», грамотами ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»» (1999, 2008, 2009 роки).

Зазначав, що у березні 2019 року наглядова рада ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» погодила нову структуру ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а 18 квітня 2019 року загальними зборами акціонерів ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»

прийнято рішення про зміну назви ДП «СКК «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

18 вересня 2019 року він отримав попередження від імені директора

ДП «СКК «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», що у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до наказу від 17 вересня

2019 року № 79 «Про зміни в організації виробництва і праці» 02 грудня

2019 року з ним буде розірвано трудовий договір на підставі пункту 1

статті 40 КЗпП України, а наказом від 17 березня 2020 року № 161-к/тр «Про звільнення» позивач був звільнений з посади головного лікаря Відділення «Санаторій «Лаванда»» Прикарпатського дочірнього підприємства ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважав, що наказ про його звільнення з роботи суперечить чинному законодавству, при його звільненні не взято до уваги, що порівняно

з іншими працівниками, які залишилися працювати в перейменованому підприємстві ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та довше інших працює на підприємстві, а отже, керівництвом ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не було виконано вимогу статті 49-2 КЗпП України.

Також не дотримано порядку його звільнення: відсутнє подання директора підприємства голові правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на погодження його звільнення і відсутнє погодження його звільнення Головою Правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Його не було своєчасно ознайомлено

з наказом про зміни у організації виробництва і праці.

Вказував, що не зважаючи на вищу медичну освіту та вищу кваліфікаційну категорію з медичної спеціальності, йому було запропоновано працювати гардеробником чи прибиральником виробничих приміщень, що завдало йому моральних страждань.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 17 березня 2020 року

№ 161-к/тр про звільнення його з посади головного лікаря Відділення

ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновити його на згаданій посаді;

- визнати протиправним та скасувати рішення засідання первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» профспілки працівників охорони здоров`я України ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 17 березня

2020 року про надання згоди на його звільнення;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17 березня 2020 року по день винесення судом рішення про поновлення, а також моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідача

ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» мали місце зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників. Відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства та статей 42, 43, 49-2 КЗпП України щодо порядку та підстав звільнення позивача з роботи, тому відсутні підстави для скасування наказу про його звільнення

та поновлення на роботі.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, тому такі також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня

2021 року - без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не наданов жодних доказів в обґрунтування його твердження про те, що він є членом іншої профспілки, яка діє на ДП «Санаторій «Моршинкурорт», ніж первинна профспілкова організація ДП «СКК «Моршинкурорт» профспілки працівників охорони здоров`я України, на адресу якої і звернулась адміністрація підприємства (відповідача) з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем і яка таку згоду надала, тому правильним

є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що його звільнення відбулося за відсутності попередньої згоди первинної профспілкової організації «Дочірнього підприємства «Санаторію «Лаванда», членом якої він є.

Вказує, що судами попередніх інстанцій було досліджено тільки наявність вакантних посад в момент попередження про наступне звільнення та

в момент звільнення. Наявність вакантних посад у період з дня попередження про звільнення до дня звільнення судами не досліджувалося.

Зазначає, що його клопотання про забезпечення доказів не розглянуті судами.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень, заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, у постанові Верховного Суду

від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17), від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18 (провадження

№ 61-2029св21), від 07 вересня 2021 року у справі № 306/2434/18 (провадження № 61-1771св20).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2022 року ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргуОСОБА_1 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до посвідчення № 100, виданого атестаційною комісією Правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 присвоєна кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Організація і управління охороною здоров`я» (а.с. 25, т. 1).

Згідно з посадовою інструкцією головного лікаря відділення «Санаторій «Лаванда» ДП «Санаторно-курортний Комплекс «Моршинкурорт»

ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» призначення на посаду головного лікаря відділення та звільнення з неї здійснюється наказом директора ДП «Санаторно-курортний Комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» за погодженням з Головою правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» з дотриманням вимог чинного законодавства про працю (а.с. 26-28, т. 1).

Положенням про відділення «Санаторій «Лаванда» ДП «Санаторно- курортний Комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» визначено основні завдання, функції, управління відділенням (а.с. 32-33, т. 1).

Відповідно до довідки від 27 червня 2012 року № 854958, виданою обласною МСЕК № 2 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання (а.с. 38, т. 1).

Згідно з ліцензійними умовами провадження господарської діяльності

з медичної практики затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 285 медичну допомогу повинні надавати особи, які відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам, затвердженим Міністерством охорони здоров`я. Відповідність спеціальним освітнім

і кадровим вимогам молодших спеціалістів з медичною освітою працівників повинна бути підтверджена дипломом та свідоцтвом про проходження спеціалізації, перепідготовки, підвищення кваліфікації (а.с. 56-61, т. 2).

Відповідно до статуту ДП «Санаторій «Моршинкурорт» затвердженого

18 квітня 2019 року (нова редакція) до компетенції Голови Правління товариства належить: призначення та звільнення з посади директора підприємства; за поданням директора підприємства - затвердження фінансового плану підриємтсва, затвердження штатного розпису підприємства (а.с. 105-119, т. 1).

Згідно з наказом від 17 вересня 2019 року № 79 «Про зміни в організації виробництва і праці» ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» директор Чайковський С. Д. наказав ввести в дію

з 01 грудня 2019 року штатний розпис чисельністю 515 штатних одиниць, письмово попередити працівників про їх звільнення, письмово запропонувати працівникам іншу роботу за відповідною професією

(а.с. 128, т. 1).

Згідно з попередження від 18 вересня 2019 року № 1-05/388 головного лікаря ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку з скороченням штату працівників, відповідно до наказу від 17 вересня 2019 року № 79 трудовий договір з ним буде розірвано 02 грудня 2019 року на підставі пункту 1

статті 40 КЗпП України та запропоновано посаду гардеробника, прибиральника територій. З повідомленням ОСОБА_1 ознайомлений

29 вересня 2019 року, від запропонованої роботи відмовився (а.с. 121, т. 1).

Відповідно до переліку вакантних посад ДП «Санаторій «Моршинкурорт» станом на 18 вересня 2019 року вакантні посади: лікар-лаборант з клінічної біохімії 0,5 шт. од., сестра медична 0,5 шт. од., гардеробник 1,0 шт. од., прибиральник територій 1,0 шт. од., сестра медична з масажу 1,0 шт. од., слюсар-електрик з ремонту електроустаткування 0,5 шт. од., столяр

2,0 шт. од., маляр 1,0 шт. од., лікар-пульмонолог 0,25 шт. од.

(а.с. 98, т. 1).

Згідно з переліком вакантних посад ДП «Санаторій «Моршинкурорт» станом на 20 вересня 2019 року вакантні посади: лікар-лаборант з клінічної біохімії 0,5 шт. од., сестра медична 0,5 шт. од., гардеробник 1,0 шт. од., прибиральник територій 1,0 шт. од., сестра медична з масажу 1,0 шт. од., слюсар-електрик з ремонту електроустаткування 0,5 шт.од., столяр

2,0 шт. од., маляр 1,0 шт. од., лікар-пульмонолог 0,25 шт. од. (а.с. 99, т. 1).

Відповідно до вих. № 04-03-07 від 12 березня 2020 року та від 13 березня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що 13 березня 2020 року о 12:00 год. та 16 березня 2020 року о 12.00 год відбудеться засідання первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» (а.с. 135, 137, т. 1).

Згідно з актами від 12 березня та 13 березня 2020 року ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» головний лікар ОСОБА_1 ознайомився з повідомленням від 12 березня 2020 року № 04-03-07 про засідання первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» Профспілки працівників охорони здоров`я України, але відмовився засвідчити підписом ознайомлення з повідомленням (а.с. 134, 136, т. 1).

Відповідно до переліку вакантних посад ДП «Санаторій «Моршинкурорт» станом на 17 березня 2020 року вакантні посади: лікар-лаборант з клінічної біохімії 0,5 шт. од., гардеробник 1,0 шт. од., сестра медична з масажу

1,0 шт. од., бухгалтер сектору бухгалтерського обліку 1,5 шт. од., слюсар-електрик з ремонту електроустаткування 0,5 шт. од., столяр 2,0 шт. од., маляр 1,0 шт. од., лікар-пульмонолог 0,25 шт. од. (а.с. 100, т. 1).

22 червня 2020 року згідно із заявою директору ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_1 звертався про видачу йому належно оформлену копію наказу від 17 березня 2020 року

№ 161-к/тр про звільнення його з роботи (а.с. 34, 58, т. 1).

Відповідно до довідки виданої центром первинної медико-санітарної допомоги м. Стрия ОСОБА_1 з 29 липня 2020 року знаходився на лікуванні та продовжує лікування (а.с. 39, т. 1).

Відповідно до подання про надання згоди на розірвання трудового договору від 12 березня 2020 року № 13-16/155 голові первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» просить надати згоду на розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 138-139, т. 1).

Згідно з протоколом засідання первинної профспілкової організації

ДП «СКК «Моршинкурорт» Профспілки працівників охорони здоров`я України від 16 березня 2020 року № 8 надано згоду на розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників з ОСОБА_1

(а.с. 140, т. 1).

Відповідно до наказу від 17 березня 2020 року № 161-к/тр ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_1 звільнено

17 березня 2020 року у зв`язку з скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України. Підстава: наказ від 17 вересня 2019 року № 79-к/тр, попередження про вивільнення працівників від 18 вересня 2019 року

№ 1-05/388, згоди профспілкового комітету. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 17 березня 2020 року (а.с. 127, т. 1).

Згідно з наказом від 20 квітня 2020 року № 32 ДП «Санаторій «Моршинкурорт» припинено основну діяльність підприємства на період дії карантину, без припинення трудових відносин з працівниками (а.с. 72, т. 1).

Відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 Охорона здоров`я затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року № 117 визначено кваліфікаційні вимоги до лікаря-пульмонолога, лікаря лаборанта з клінічної біохімії, сестри медичної, сестри медичної з масажу (а.с. 101-104, т.1).

Згідно до листа вих. № 129 від 22 лютого 2021 року директора КНП «Стрийська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 надано відповідь на його запит, де вказано що він може обіймати посади середнього медичного персоналу в закладах охорони здоров`я (а.с. 15, т. 2).

Відповідно до посадової інструкції сестри медичної затвердженої директором ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»

в обов`язки якої входить: проводить маніпуляції та процедури згідно

з профілем роботи, виконує забір, зберігання, доставку матеріалу для лабораторних досліджень, готує хворих до лабораторного, ультразвукового обстеження, застосовує лікарські засоби для зовнішнього, ентерального

і парентерального введення в організм пацієнта та інші (а.с. 48-54, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої та шостої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2

і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно

з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі

№ 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією

і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року

у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті

49-2 КЗпП Українивбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами

в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року

у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що у зв`язку із затвердженням статуту підприємства у новій редакції та зміною його структури, з метою оптимізації та впорядкування штатного розпису ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» директором підприємства Чайковським С. Д. видано наказ від 17 вересня 2019 року № 79 «Про зміни в організації виробництва і праці».

17 березня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до наказу № 161-к/тр. Підстава звільнення - наказ директора

ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» 17 вересня 2019 року № 79, попередження про вивільнення працівників від 18 вересня 2019 року № 1-05/388 та згода профспілкового комітету.

Станом на час попередження позивача про його вивільнення в ДП «Санаторій «Моршинкурорт» перебувало 9 вакантних посад, а саме: лікар-лаборнт з клінічної біохімії; сестра медична; гардеробник; прибиральник територій; сестра медична з масажу; слюсар-електрик з ремонту електроустаткування; столяр; маляр; лікар-пульмонолуг.

Станом на день звільнення в ДП «Санаторій «Моршинкурорт» перебувало 8 вакантних посад, а саме: лікар-лаборнт з клінічної біохімії; гардеробник; сестра медична з масажу; бухгалтер сектору бухгалтерського обліку; люсар-електрик з ремонту електроустаткування; столяр; маляр; лікар-пульмонолуг.

В період з часу попередження позивача про його вивільнення та до дня звільнення, позивачу запропоновано іншу роботу на вакантні посади гардеробника та прибиральника територій, від яких той відмовився.

Встановивши, що в ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»відбулись зміни в організації виробництва і праці,

а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі

й посади ОСОБА_1 , останній попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, отримано згоду профспілкового комітету, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення йому пропонувались усі вакантні посади, що були на підприємстві (з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду), та від яких він відмовився, суд першої інстанції, з висновками якого погодився

й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги трудового законодавства при звільненні позивача.

Доводи заявника про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач належним чином виконав вимоги законодавства і повідомив позивача про всі наявні вакантні посади на підприємстві на момент звільнення, є безпідставними, оскільки позивачу було запропоновано всі вакансії за його спеціальністю та які останній міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Крім того відповідач надав суду детальне обґрунтування того, що позивачу (який є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання безтерміново, а також особою пенсійного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак отримує пенсійне забезпечення) не було запропоновано таких вакантних посад, як лікар-лаборант з клінічної біохімії, лікар-пульмонолог, сестра медична та сестра з масажу, оскільки у позивача відсутній сертифікатів лікаря-спеціаліста відповідного профілю або спеціалізації за відповідним фахом (а.с. 76-89, 192-204, т. 1; а.с. 38-73, т. 2).

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не здобуто доказів того, що він є членом первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» Профспілки працівників охорони здоров`я України, оскільки він є членом ППО «Дочірнього підприємства «Санаторію «Лаванда», тому вважає, що його звільнення відбулося за відсутності попередньої згоди первинної профспілкової організації «Дочірнього підприємства «Санаторію «Лаванда», членом якої він є, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець.

Відповідно до пункту 32 Статуту первинної профспілкової організації ДП «СКК «Моршинкурорт» Профспілки працівників охорони здоров`я України до цієї профспілки входять первинні профспілкові організації санаторіїв та відділень, зокрема первинна профспілкова організація Відділення «Санаторій «Лаванда» (а.с. 14-142, т. 1).

Згідно з протоколом засідання первинної профспілкової організації

ДП «СКК «Моршинкурорт» Профспілки працівників охорони здоров`я України від 16 березня 2020 року № 8 надано згоду на розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників з ОСОБА_1

(а.с. 140, т. 1).

Посилання у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду України

від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, у постанові Верховного Суду

від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17), від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18 (провадження

№ 61-2029св21), від 07 вересня 2021 року у справі № 306/2434/18 (провадження № 61-1771св20) колегія суддів відхиляє, оскільки

у зазначених заявником справах встановлені інші фактичні обставини справи, які не дають підстав для висновку про неоднакове застосування норм права у подібних правовідносинах.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так

і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Отже, вказані, а також інші доводи касаційної скарги щодо надання неправильної правової оцінки судами доказам у справі не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК Українине входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексумежах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня

2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк