Номер провадження: 22-ц/813/2007/22
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмір 801 106 грн. 36 коп., мотивуючи це тим, 15.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 24.11.2018 року змінено назву на АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 956-11 ДОУ 1 Н (в системі обліку банку договір № 0) з додатковою угодою № 3 від 06.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США та зобов`язалась щомісяця 3 числа повертати кредит та сплачувати проценти з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 15.11.2027 року. Додатковою угодою № 3 від 06.12.2011 року до кредитного договору внесені зміни щодо збільшення суми кредиту, видачу нових траншів в гривні, змінено схему погашення заборгованості, також змінено валюту кредитування на гривню та в дату укладення цієї угоди позичальнику наданий транш в національній валюті в розмірі 363 617,37 грн. в межах ліміту кредитної лінії.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнято поруку ОСОБА_2 згідно договору поруки № 956-11 від 15.11.2006 року та додаткової угоди № 1 від 06.12.2011 року.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим Банк був вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просив суд стягнути на користь Банку з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у сумі 801 106,36 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року позовні вимоги Банку задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 956-11 ДОУ 1 Н у загальному розмір 801 106 грн. 36 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Київського районного суду від 26 лютого 2020 року скасовано, призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року позовну заяву АТ «Укрсиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 956-11 ДОУ 1 Н у розмірі 323617 грн. 37 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 1487 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 1487 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять:

- ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» повністю;

-представник АТ «Укрсиббанк» просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором по процентах і пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по процентах і пені задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У повній мірі всім зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов частково, стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 956-11 ДОУ 1 Н у розмірі, що дорівнює неповерненому тілу кредиту в сумі 323 617 грн. 37 коп., відмовляючи у решті заявлених вимог про стягнення заборгованості в частині процентів за користування кредитом, в тому числі понад встановлений строк, пені за прострочення кредиту та процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що:

- банк фактично видав, позичальниця отримала кредит, а поручитель поручився за своєчасність та повноту виконання позичальницею зобов`язань за кредитним договором;

- зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконуються;

- звернувшись до суду із позовом про стягнення із позичальника та поручителя кредитної заборгованості у повному обсязі, банк реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання;

- після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право позивача нараховувати проценти за кредитом, а також пеню за прострочення кредиту та процентів за користування кредитом припинилося;

Проте повністю погодитися таким висновком районного суду не можна.

Судом встановлено, що:

- 15.11.2006 року між АКІТ "Укрсиббанк" (з 24.11.2018 року змінено назву на АТ "Укрсиббанк") та ОСОБА_1 укладено договір N 956-11 ДОУ 1 Н з додатковою угодою N 3 від 06.12.2011 року про надання споживчого кредиту , відповідно до умов якого, позивач надав відповідачеві кредит (грошові кошти) у сумі 100 000.00 доларів США, ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця повертати кредит та сплачувати проценти, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 15.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору). Згідно з п. 7.1. кредитного договору, у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань позичальник сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, починаючі з 32 календарного дня прострочення платежу (т.1 а. с. 13-20);

- додатковою угодою N 3 від 06.12.2011 року, до кредитного договору внесені зміни щодо збільшення суми кредиту, видачу нових траншів в гривні, змінено схему погашення заборгованості. Сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, так і номер 0, і номер 0. Було змінено валюту кредитування на гривню та в дату укладення цієї угоди позичальникові надано транш у національній валюті в розмірі 363617.37 грн. у межах ліміту кредитної лінії. Відповідно до умов пунктів 1, 2 додаткової угоди N 3, позичальник зобов`язалася здійснити погашення кредитної заборгованості за траншем в іноземній валюті в повному обсязі та повернути транш в національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 15.11.2027 року, сплатити проценти в порядку та у розмірі, встановленому пунктами 6.1 - 6.4, 7 додаткової угоди. За користування кредитними коштами у межах установленого терміну кредитування ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно сплачувати проценти у розмірі 10.3 % річних з 06.12.2011 року та у розмірі 12.8 % річних з 07.12.2016 року. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу і до моменту погашення такої заборгованості, (п. 7 додаткової угоди) (т.1 а. с. 21-27);

- у забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором прийнята порука ОСОБА_2 згідно з договором поруки N 956-11 від 15.11.2006 року та додаткової угоди N 1 від 06.12.2011 року (т.1 а. с.235-36);

- згідно з розрахунком АТ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором N 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року становить 801106.36 грн. з яких:

323 617.37 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість 10 779.40 грн.,

359 420.22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 355 285.76 грн.,

534.12 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 281.12 грн.,

367.32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 13.07.2019 року по 11.10.2019 року,

117 167.33 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 11.10.2018 року по 11.10.2019 року.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих на цей час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань за договором поруки.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно зі статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України).

Тому, за змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Тому, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у поданій заяві про перегляд заочного рішення, зазначила про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення

заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, результатом якого стало ухвалення судом заочного рішення

незважаючи на відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачів.

Після задоволення судом заяви про скасування заочного рішення та призначенням справи в загальному порядку, від іншого відповідача ОСОБА_2 до ухвалення судового рішення надійшов відзив на позов АТ «УкрСиббанк» , в якому той також просив застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, апеляційний суд вважає встановленим факт заяви обома відповідачами до ухвалення рішення в суді першої інстанції про застосування позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц, з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 щодо того, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до п. 11.1. Договору № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору на направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку не отримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається з матеріалів справи 27.02.2012 року Банк за вих. № 138/30-81/273 направив на адресу Позичальника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та комісії за Договором № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року (т.1 а. с. 98, 99).

Письмових доказів про дату отримання позичальником даної вимоги, матеріали справи не містять. Хоча позичальник стверджує, що отримала вимогу Банку 29.02.2012 року.

Враховуючи встановлені обставини та наведені умови кредитного договору, строк користування кредитом в будь-якому випадку вважаться таким, що настав не пізніше 08.04.2012 року (на 41-й календарний день з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком 27.02.2012 року).

Оскільки у зазначений строк кредит не повернений і проценти не сплачені, перебіг строку позовної давності розпочався 09.04.2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством.

У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

Однак у разі, якщо у договорі не встановлений розмір процентів, що мають стягуватися після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, то застосуванню підлягає розмір процентів передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% річних, що в будь-якому випадку передбачає обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог цією нормою.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Строк позовної давності - 3 роки сплив 09.04.2015 року.

До суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту і за процентами за користування кредитом Банк первісно звернувся у лютому 2014 року, але ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року позов АТ "Укрсиббанк" залишений без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Після цього АТ "Укрсиббанк" звернулося до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за Договором № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року - 15.10.2019 року додавши в тому числі оригінал квитанції про сплату судового збору від 25.02.2014 року на суму 3 654 грн.

Враховуючи наведене, Банк звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за Договором № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року через 4 роки та 6 місяців після спливу 09.04.2015 року строку позовної давності.

Станом на 08.04.2012 року позичальник мав повернути Банку тіло кредиту - 323 617,37 грн. та проценти на зазначену дату згідно з розрахунком Банку - 10 533,81 грн., з яких строковий платіж за процентами - 3 706,32 грн. та прострочений платіж 6 827,49 грн., а всього на суму 334 151,18 грн.

Дані вимоги по суті є обґрунтованими, оскільки відповідачі не довели факту повернення ними кредиту та сплату процентів на час настання строку виконання кредитного договору, який змінений Банком в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України та п. 11.1 Договору № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року. Враховуючи наведене, на час звернення до суду з позовом - 15.10.2019 року щодо зазначених зобов`язань на суму 334 151,18 грн. сплив строк позовної давності.

Щодо решти процентів, які нараховані Банком у період після настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором 08.04.2012 року за ставкою, яка передбачена договором, 349 420,53 грн. а також нарахованої банком пені за прострочення тіла кредиту за період з 13.07.2019 року по 11.10.2019 року - 367.32 грн., процентів за користування кредитом за період з 11.10.2018 року по 11.10.2019 року - 117 167.33 грн., то в цій частині вимог на загальну суму 466 955,18 грн., колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається зі змісту заявленого позову про стягнення процентів, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, позивач здійснив розрахунок процентів виходячи з процентної ставки, яка передбачена договором, але зі змісту якого не вбачається погодженого сторонами розміру процентів після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

В якості правової підстави сплати позичальником процентів за користування кредитом, позивач навів норму ст. 1054 ЦК України та ст. 1048 ЦК України.

При таких обставинах вимоги про стягнення процентів та неустойки (пені) нарахованих Банком після 09.04.2012 року не можуть бути задоволені по суті.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 323 617 грн. 37 коп. та за процентами у розмірі 10 533,81 грн. (з яких строковий платіж за процентами - 3 706,32 грн. та прострочений платіж 6 827,49 грн.), а всього на суму 334 151,18 грн. - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову в цій частині вимог без задоволення у зв`язку зі спливом позовної давності з підстав та обгрунтувань, наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Що стосується решти заявлених вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 349 420,53 грн. та пені за прострочення тіла кредиту за період з 13.07.2019 року по 11.10.2019 року у розмірі 367.32 грн. та за процентами за користування кредитом за період з 11.10.2018 року по 11.10.2019 року у розмірі 117 167.33 грн., а всього на суму 466 955,18 грн., то в цій частині вимог слід відмовити по суті з підстав та обґрунтувань, викладених в цій постанові апеляційного суду.

Таким чином суд першої інстанції відмовивши у вимогах про стягнення процентів та пені по суті у повному обсязі не врахував, що частина з цих вимог, зокрема про стягнення процентів в розмірі 10 533,81 грн. (з яких строковий платіж за процентами - 3 706,32 грн. та прострочений платіж 6 827,49 грн.) є обґрунтованими, але через пропуск позивачем позовної давності, дані вимоги не підлягають задоволенню саме у зв`язку з наведеним, а не через необгрунтованість їх по суті.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «УкрСиббанк» також підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 323 617 грн. 37 коп. відмовлено, з позивача на користь апелянта ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги - 2 331,05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року за тілом кредиту у розмірі 323 617 грн. 37 коп. та за процентами у розмірі 10 533,81 грн. (з яких строковий платіж за процентами - 3 706,32 грн. та прострочений платіж 6 827,49 грн.), а всього на суму 334 151,18 грн. - залишити без задоволення у зв`язку з пропуском позовної давності.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 349 420,53 грн. та пені за прострочення тіла кредиту за період з 13.07.2019 року по 11.10.2019 року у розмірі 367,32 грн. та за процентами за користування кредитом за період з 11.10.2018 року по 11.10.2019 року у розмірі 117 167,33 грн., а всього на суму 466 955,18 грн. - залишити без задоволення по суті заявлених вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 331 грн. 05 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.03.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова