ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року

справа № 711/5734/21
провадження № 22-ц/821/334/22
категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Азот»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Азот» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі головуючої судді Позарецької С. М., повний текст рішення виготовлено 22 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09 вересня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2017 року у справі № 711/9992/17 вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Азот» задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 10 932,87 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 82 986,30 грн. Судовий наказ набрав законної сили 02 лютого 2018 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2018 року у справі № 711/4758/18 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Азот» задоволено і стягнуто з останнього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 912,20 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 16 жовтня 2018 року.

Між тим, позивач вказує, що 08 лютого 2018 року головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 55744114 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача невиплаченої заробітної плати в сумі 10 932,87 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 82 986,30 грн.

16 квітня 2018 року постановою державного виконавця вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Крім того, постановою приватного виконавця Плесюка О. С. від 23 листопада 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57778177 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35 912,20 грн.

27 грудня 2018 року постановою приватного виконавця це виконавче провадження закінчене у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Під час виконання вказаних виконавчих проваджень, відповідач отримав грошові кошти без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та рішеннями Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року та від 07 листопада 2018 року.

Позивач вказує, що він повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу, та як податковий агент, сплатив податок і збір за відповідача за власний кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів.

Вважає, що у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а у відповідача - відповідне зобов`язання відшкодувати позивачу ці витрати.

У зв`язку з наведеним вище 28 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з листами-вимогами перерахувати на рахунок позивача кошти в загальній сумі 23 185,21 грн. Відповідач, зазначені в листах вимоги, залишив без реагування.

Товариство вважає, що в порушення положень Податкового кодексу України, відповідач отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого за рішеннями суду, в загальній сумі 118 898,50 грн без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду, тобто набув частину коштів без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом (позивачем) в дохід держави.

Позивач переконаний, що відповідачу відомо, що він отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 118 898,50 грн, без відрахування податків та зборів, однак, на дату подання цього позову, відповідач не виконав законної вимоги позивача повернути зайво отримані кошти, а, отже, не виконав рішень судів від 07 листопада 2018 року та від 19 грудня 2017 року які набрали законної сили.

Оскільки, в даному випадку відбувся факт отримання коштів відповідачем без достатньої правової підстави, кошти перебувають у власності відповідача, тому ефективним засобом захисту прав позивача є стягнення коштів з відповідача, що призведе до поновлення порушеного права позивача.

Враховуючи наведене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 23 185,21 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за судовими рішеннями Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2018 року та від 19 грудня 2017 року грошові кошти в загальній сумі 118 898,50 грн набув її частину, зокрема в розмірі 23 185,21 грн без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Водночас місцевий суд прийшов до висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ще в 2017-2018 роках позивачу стало відомо про стягнення з Підприємства на користь ОСОБА_1 грошових коштів, і відповідно він знав про сплату як податку на доходи фізичних осіб, так і військового збору. У свою чергу відповідачам в судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності, які за переконанням суду знайшли своє підтвердження, та враховуючи, що позивач не подав заяву про поважність причин пропуску строку позовної давності і поновлення пропущених строків, прийшов до висновку про доцільність його застосування та відмови у задоволенні позову з наведених підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 січня 2021 року, представник ПрАТ «Азот» - адвокат Хлівненко П. В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив повністю скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2021 року та поставити нове судове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи скарги зводяться до того, що місцевий суд, при постановленні оскаржуваного рішення, прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, виходячи з того, що позовна заява подана до суду 09 вересня 2021 року, тобто, щодо грошових коштів, виплачених по справі № 711/4758/18 (ВП 57778177) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 912,20 грн - вона подана в межах строку позовної давності.

Що стосується справи № 711/9992/17 (ВП № 55744114) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82 986,30 грн, скаржник зазначив, про наступне. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час. Починаючи з дня набрання чинності Закону України від 03 березня 2020 року № 540-IX з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З урахуванням наведеного, до 02 квітня 2020 року позовна давність не спливла, а оскільки її строк продовжений на час дії карантину, який триває і на даний час, відсутні підстави для висновку про сплив строків позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами, та відповідно відмови з цих підстав у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 січня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Азот» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2022 року справу призначено до розгляду на 23 березня 2022 року.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею-доповідачем Василенко Л. І., яка визначена за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу, з підстав прийняття рішення Вищою радою правосуддя від 15 лютого 2022 року про задоволення заяви судді Черкаського апеляційного суду Єльцова В. О. про відставку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року у справі № 711/9992/17 стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованість за нарахованою та невиплаченою заробітною платою в сумі 10 932,87 грн та середньомісячну заробітну плату в сумі 82 986,30 грн, а всього 93 919,17 грн. Вирішено питання судового збору (а. с. 8).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2018 року у справі № 711/4758/18, позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Азот» середній заробіток на час затримки виплати заробітної плати звільненому працівникові за період з 20 грудня 2017 року по 06 квітня 2018 року в сумі 35 912,20 грн. Вирішено питання судового збору (а. с. 9-10).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 08 лютого 2018 року ВП 55744114 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 711/9992/17 від 05 лютого 2018 року про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості за нарахованою та невиплаченою заробітною платою в сумі 93 919,17 грн (а. с. 11).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 16 квітня 2018 року ВП 55744114 закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 711/9992/17 від 05 лютого 2018 року про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості за нарахованою та невиплаченою заробітною платою в сумі 93 919,17 грн з підстав зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 12).

Постановою приватного виконавця Плесюка О. С. від 23 листопада 2018 року ВП 57778177 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4758/18 від 07 листопада 2018 року про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 20 грудня 2017 року по 06 квітня 2018 року в сумі 35 912,20 грн (а. с. 13).

Постановою приватного виконавця Плесюка О. С. від 27 грудня 2018 року ВП 57778177 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4758/18 від 07 листопада 2018 року про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 20 грудня 2017 року по 06 квітня 2018 року в сумі 35 912,20 грн з підстав зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 14).

Згідно довідки від 28 січня 2021року № 178 ПрАТ «Азот» перераховано ОСОБА_1 в рахунок погашення богу сплачені кошти, враховуючи рішення суду, в сумі 82 986,30 грн, податок на доходи фізичних осіб в сумі 14 937,53 грн (платіжне доручення № 3571 від 04 травня 2018 року та військовий збір в сумі 1 244,79 грн (платіжне доручення № 3567 від 04 травня 2018 року) та з суми 35 912,20 грн податок на доходи фізичних осіб в сумі 6464,20 грн (платіжне доручення № 46842 від 07 лютого 2019 року) та військовий збір в сумі 538,68 грн (платіжне доручення № 46848 від 07 лютого 2019 року). Загальна сума податків і зборів, яка підлягає утриманню з ОСОБА_1 - 23 185,20 грн (а. с. 15,16,17,18).

28 липня 2021 року листами-вимогами № 521-06/371 та № 501-06/372 ПАТ «Азот» звернулося до ОСОБА_1 щодо відшкодування Підприємству шкоди у загальному розмірі 23 185,20 грн (а. с. 19,20).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Сторони отримали ухвалу про відкриття провадження, а ОСОБА_1 також копію апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 68, 69).

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону не відповідає з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді невідрахованих із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні особи податку та військового збору у спосіб, визначений ст. 1212 ЦК України.

Обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права не суперечить положенням ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає у рішенні суду.

Державна фіскальна служба України у листі від 09 березня 2016 року № 665/4/99-99-17-03-03-13 зазначила, що відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні й компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу, перерахувати їх до бюджету та відобразити виплату у формі № 1ДФ.

Суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, слід класифікувати як інші доходи, відповідно до п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки між роботодавцем і колишнім працівником уже відсутні трудові відносини. При цьому, визначення виду доходу впливає на його відображення у податковому розрахунку 1-ДФ, а інші доходи зазначаються за ознакою «127». Оскільки об`єкти оподаткування військового збору фактично дублюють об`єкти оподаткування податку на доходи фізичних осіб, то із даного доходу утримується також військовий збір, за ставкою 1,5 %, відповідно до п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Ставка податку на доходи фізичних осіб, згідно із ст. 167 зазначеного Кодексу, на суму середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника становить 18%.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Тому, незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника, адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 401/1813/16-ц.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа № 473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Однак, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої узгоджуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону країни «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України.

Виходячи з наведених норм права та встановлених обставин даної справи колегія суддів приходить до наступного висновку.

Місцевий суд, враховуючи викладене, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, однак висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так судовими рішеннями, наведеним вище, з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у загальній сумі 118 898,50 грн.

Вказані судові рішення набрали законної сили, та на їх підставі видано виконавчі листи, № 711/9992/17 від 05 лютого 2018 року та № 711/4758/18 від 07 листопада 2018 року.

Наведені виконавчі листи пред`явлені до органів примусового виконання, які відкрили на їх підставі відповідні виконавчі провадження, і в них були проведені виконавчі дії, що стали результатом їх повного фактичного виконання, про що органами примусового виконання винесено відповідні постанови датовані 16 квітня 2018 року та 27 грудня 2018 року (вказані обставини конкретизовано досліджувалися судом раніше).

Водночас як встановлено судом, в ході виконання вищенаведених судових рішень ПрАТ «Азот» перераховано ОСОБА_1 кошти на загальну суму 118 898,50 грн без відрахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 21 401,73 грн та військового збору в сумі 1 783,47 грн (загальна сума 23 185,21 грн), що стверджується довідкою ПрАТ «Азот» від 21 січня 2021 року № 178, хоча у вищевказаному рішенні суду від 12 вересня 2018 року, зокрема в мотивувальній частині, було зазначено про стягнення присуджених сум саме із відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

В свою чергу, на письмові листи-вимоги ПАТ «Азот» від 28 липня 2021 року № 521-06/371 та № 501-06/372, щодо відшкодування Підприємству шкоди у загальному розмірі 23 185,20 грн, ОСОБА_1 відповіді не надав.

Наведені обставини послугували підставою для звернення 09 вересня 2021 року позивача до суду. Водночас в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_1 в усній формі, без відображення цього, зокрема в протоколі судового засідання, заявив клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що, на його думку, позивачем було пропущено строки позовної давності, оскільки за його переконанням, ще в 2017-2018 роках Товариству було відомо про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 надлишково сплачених грошових коштів. Доводи відповідача місцевим судом було розцінено як такі, що знайшли своє підтвердження виходячи з аналізу встановлених обставин справи.

В контексті наведеного судова колегія зазначає, що цілком не погоджується з вказаним висновком місцевого суду, оскільки виходячи з дат завершення виконавчих проваджень, які є початком перебігу даного строку, трирічний строк для звернення до суду про стягнення коштів набутих ОСОБА_1 без достатньої правової підстави закінчується 16 квітня 2021 року та 27 грудня 2021 року.

Зазначений позов пред`явлений до суду 09 вересня 2021 року тобто, щодо частини вимог про стягнення грошових коштів, виплачених в рамках виконання виконавчого листа 711/4758/18 від 07 листопада 2018 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 912,20 грн, виконання якого закінчено 23 листопада 2018 року, то він поданий в межах трирічного строку позовної давності.

Щодо іншої частини позову, яка стосується стягнення коштів виплачених в рамках виконавчого провадження 711/9992/17 виданого 05 лютого 2018 року про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, то закінчення строку позовної давності припадає на 27 грудня 2021 року, а саме період коли згідно Постанови КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який в послідуючому Постановою КМ України № 1066 від 11 жовтня 2021 року продовжено до 31 грудня 2021 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення «Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258, ЦК України та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даними позовними вимогами до суду - 09 вересня 2021 року, відсутні підстави для висновку про сплив строку позовної давності і до цієї частини заявлених вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування судового рішення та постановлення нового про задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Азот» грошових коштів у сумі 23 185,21 грн.

В силу п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Азот» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 2 270, 00 грн (а. с. 1) та за подання апеляційної скарги 3 405,00 грн (а. с. 59), а разом 5 675,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Азот» - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2021 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Азот» грошові кошти в розмірі 23 185,21 грн та судовий збір в розмірі 5 675,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко