Постанова

Іменем України

30 березня 2022 року

м. Київ

справа № 638/1923/20

провадження № 61-13701св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава України в особі Державної казначейської служби України, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване

у м. Полтаві,

третя особа - слідчий першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого

у м. Полтаві, Момот Валерія Олексіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (далі -ТУ ДБР) про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позов, зазначав, що 29 листопада 2018 року відповідно до статті 214 КПК України він звернувся до уповноваженої особи прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області (далі -Немишлянського ВП ГУНП у Харківській області) Олефіром О. А.

05 квітня 2019 року посадової особою було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 00260 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України.

08 квітня 2019 року матеріали кримінального провадження № 00260 направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава для проведення досудового розслідування.

Зазначав, що моральні страждання спричинено йому через неправомірні рішення, прийняті слідчою Момот В. О. при здійсненні досудового розслідування.

З метою відновлення порушених прав він неодноразово звертався до судових органів в рамках кримінального провадження № 00260.

Наголошував на тому, що в рамках досудового розслідування за кримінальним провадженням № 00260 ТУ ДБР приймались незаконні рішення,

що завдали непоправної шкоди його моральному стану.

Тривалою бездіяльністю відповідачів йому спричинено глибокі моральні страждання.

Посилаючись на викладене, просив захисти його конституційне право

на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача, застосувавши під час винесення рішення практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та практику національного суду; стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі

1 267 548,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів

з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди

5 000,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,

що позивач довів факт порушення його конституційних прав внаслідок бездіяльності відповідачів, про що свідчать відповідні судові рішення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року скасовано

і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого свідчать про реалізацію останнім передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження

не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання позивачеві моральної шкоди, не мають наслідків цивільно-правового характеру.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року і залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і зазначає що суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня

2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) та у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17 (провадження № 61-766св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19 (провадження

№ 61-9220св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18 (провадження № 61-20543св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17 (провадження № 61-48237св18), від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19 (провадження № 61-14404св20), від 26 квітня 2021 року у справі № 754/10071/17 (провадження № 61-16601св19), від 06 липня 2021 року у справі № 638/8278/19 (провадження № 61-7002св20).

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТУ ДБР, розташоване в м. Полтаві, вказує

на її безпідставність та акцентує на тому, що наявність певних недоліків

у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення коштів на відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені

у цій справі вимоги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 638/1923/20, витребувано справу з Дзержинського районного суду м. Харкова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 відповідно до статті 214 КПК України звернувся до уповноваженої особи прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим Немишлянського ВП ГУНП

в Харківській області Олефіром О. А.

Через невнесення протягом 24 годин після подання заяви про кримінальні правопорушення від 29 листопада 2018 року відомостей до ЄРДР позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 26 лютого 2019 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 29 листопада 2018 року.

Відомості в ЄРДР № 0000260 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України, внесені 05 квітня 2019 року.

08 квітня 2019 року матеріали кримінального провадження № 00260 направлені до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, для проведення досудового розслідування.

10 травня 2019 слідчий ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Момот В. О. вручила ОСОБА_1 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого

у кримінальному провадженню № 0000260.

29 липня 2019 року слідчий Момот В. О. винесла постанову про відмову

в задоволенні клопотання від 24 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000260 про призначення судово-психологічної експертизи.

Ухвалою слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 27 серпня

2019 року скасовано постанову слідчого Момот В. О. від 29 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

Суд встановив, що позивач неодноразово звертався з клопотаннями до слідчого Момот В. О. про призначення судово-психологічної експертизи, сформулювавши відповідні запитання.

Крім того, позивач неодноразово у період з липня 2019 року до січня 2020 року звертався до суду відповідно до статті 303 КПК України для реалізації своїх прав у рамках досудового розслідування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 31 серпня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право

на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями

чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування,

їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України і характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких посадові

чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом у вигляді моральної шкоди.

При розгляді позову, поданого на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, позивач повинен довести, а суд встановити по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Також позивач повинен довести, а суд встановити надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності

за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Згідно з частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді

за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого

чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності

у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль

за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності, та, таким чином, в порядку статті 307 КПК України під час досудового розслідування реалізується особою право на оскарження процесуальних рішень, дій

чи бездіяльності до суду.

При цьому, сама по собі наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності

як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення коштів на відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку

та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів

на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення. В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно

до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін

та інших осіб, які беруть участь у справі.

У цій справі апеляційний суд установив, що права позивача, на порушення яких він посилався, з підстав невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України.

Апеляційний суд у цій справі не встановив причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого Момот В. О., яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, та настанням шкоди для позивача, також апеляційний суд не встановив факту тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача, неналежного здійснення ними досудового розслідування у кримінальному провадженні, або неодноразового прийняття слідчим рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, а тому дійшов правильного висновку про відсутність у цій справі підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у зазначених у касаційній скарзі постановах, на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення

не суперечать цим висновкам.

За своїм змістом доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, необхідності їх переоцінки, зокрема, у тому контексті, який, на думку позивача, свідчить про завдання йому моральної шкоди у зв`язку з невнесенням відомостей в ЄРДР за його заявою, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій під час вирішення питання доведеності усіх складових деліктної відповідальності, перевірили наведені позивачем доводи і дали належну оцінку усім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, відповідно до статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є прерогативою судів першої й апеляційної інстанцій.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального

чи процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки таке судове рішення

є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням вимог процесуального

та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського апеляційного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська