Провадження № 2/201/831/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 жовтня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог з урахуванням уточнень позивач зазначив, що він працював у Тунельний загін № 14 Акціонерного Товариства «Київметробуд» на посаді провідного інженеру виробничо - технічного відділу з повним робочим днем у період з 13 грудня 2016 року по 09 серпня 2021 року. 09 серпня 2021 року позивач був звільнений за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України, на підставі Наказу № 20 о/с від 09.08.2021, що підтверджується записами у трудовій книжці. Однак, частина заробітної плати за січень та заробітна плата за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2021 позивачу не виплачена станом на 22.10.2021 у розмірі 46 266,48 грн., також позивачу не сплачені кошти за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки за 45 календарних днів у розмірі 11 151 грн., що разом складає заборгованість у розмірі 57 417,48 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того середній заробіток позивача за час затримки розрахунку за період з 10.08.2021 по 21.10.2021 становить 18 105 грн., які він також просить стягнути з відповідача та середній заробіток за період з 22.10.2021 до день винесення судом рішення. Також позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати.

Відповідач надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на сплату позивачу заробітної плати за січень 2021 року, а також на невірність розрахунку заборгованості по сплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач у відповіді на відзив заперечував доводи викладені відповідачем та наполягав на задоволенні позову з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач працював у Тунельний загін № 14 Акціонерного Товариства «Київметробуд» на посаді провідного інженеру виробничо - технічного відділу з повним робочим днем у період з 13 грудня 2016 року по 09 серпня 2021 року.

09 серпня 2021 року позивач був звільнений за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України, на підставі Наказу № 20 о/с від 09.08.2021, що підтверджується записами у трудовій книжці.

За час перебування в трудових правовідносинах з АТ «Київметробуд» з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата з урахуванням податків та зборів за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2021 позивачу не виплачена станом на 09.08.2021 у розмірі 46 221,05 грн., що підтверджується довідкою від 03.12.2021 (а.с. № 68).

Згідно наданої відповідачем довідки про розрахунок середнього заробітку, середньоденна заробітна плата позивача становить 355,95 грн. (а.с. № 69).

Також згідно довідки про розрахунок середнього заробітку для компенсації днів невикористаної відпустки за 45 днів становить 11 151 грн., що не заперечує позивач в уточненому позові (а.с. № 70, 139-140).

Відтак вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки вказана позивачем сума заборгованості зазначена без відрахування податків та зборів, а дійсна сума заборгованості підтверджена відповідними довідками про нарахування складає 46 221,05 грн. та підлягає стягненню з відповідача, а також сума середнього заробітку для компенсації днів невикористаної відпустки за 45 днів, яка становить 11 151 грн. також підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.08.2021 по 21.10.2021 в розмірі 18 105 грн. та за період з 22.10.2021 по дату ухвалення судом рішення, то вказані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з цим суд критично оцінює доводи відповідача в частині того, що зазначена позивачем сума заборгованості може бути несправедливою та невиправдано обтяжливою для роботодавця та виникла не з вини відповідача, а у зв`язку з протиправними діями правоохоронних органів щодо блокування рахунків, оскільки вказане зводиться до ухилення відповідача від сплати належних позивачу сум та об`єктивно нічим не підтверджується.

Кількість робочих днів між 10.08.2021 по 21.10.2021 з урахуванням святкових та вихідних днів складає 51 день та з урахуванням середньоденної заробітної плати зазначеної позивачем у розмірі 355 грн. сума заборгованості за вказаний період становить 18 105 грн.

Крім того, кількість робочих днів з 22.10.2021 по дату ухвалення судом рішення тобто 23.02.2022 з урахуванням святкових та вихідних днів складає 86 день та з урахуванням середньоденної заробітної плати зазначеної позивачем у розмірі 355 грн. сума заборгованості за вказаний період становить 30 530 грн.

Відтак загальний розмір заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.08.2021 по 23.02.2022 складає 48 635 грн.

Так, відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

6 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1)розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2)період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3)ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4)інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника т роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, дотримання принципу справедливості під час здійснення правосуддя є необхідним, що закріплено як на національному, так і на міжнародному рівні; дотримання даного принципу і засади цивільного судочинства є безумовно необхідним і під час прийняття судового рішення і у даній справі.

Виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35 000 грн.

Вирішуючи питання про розмір стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що слід врахувати наступні обставини справи, а саме розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, а також період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_2 , а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивачу було заподіяно моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 4000,00 грн.

Відтак, твердження позивача частково знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації днів невикористаної відпустки в розмірі 57 372 (п`ятдесят сім тисяч триста сімдесят дві) гривні 05 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.08.2021 по 23.02.2022 в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, а разом 96 372 (девяносто шість тисяч триста сімдесят дві) гривні 05 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» () на користь на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривня 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» () на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривня 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова