Справа № 308/8139/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Бисаги Т.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.10.1996 між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб МВ РАЦС Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що складено актовий запис №528 та видано свідоцтво про одруження. У шлюбі у подружжя народилися дві доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні стосунки з відповідачем припинені через різні погляди на життя та сімейні відносини, втрати почуттів взаємної любові, поваги, порозуміння, дружби. Шлюб носить виключно формальний характер, а спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя.

З урахування наведеного, ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований МВ РАЦС Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №528 від 05.10.1996, а місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 визначити за місцем проживання матері.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року клопотання позивача та його представника про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задоволено.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 05 жовтня 1996 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради (свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , актовий запис №528) - розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову про розірвання шлюбу та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що судом не було з`ясовано дійсного наміру позивача розірвати шлюб та не перевірено існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Крім того вважає, що судом першої інстанції не було вжито достатніх заходів щодо примирення подружжя.

Оскільки суд формально підійшов до вирішення вказаної справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 жовтня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що складено актовий запис №528 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 05.10.1996.

У шлюбі у подружжя народилися доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Подружнє життя між сторонами виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, різних характерів, поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства. У зв`язку з цим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально.

Вказане підтверджується небажанням ОСОБА_2 в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачкою.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позов підлягає задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Доводи відповідачки про те, що суд формально розглянув справу та таким не було встановлено істотних обставин за яких спільне життя і збереження шлюбу суперечили б інтересам когось із подружжя, чи їх дітей, є необґрунтованим і зводиться виключно до незгоди з рішенням суду.

При цьому слід зазначити, що судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення сторін по справі (було надано строк на примирення 3 місяці), однак сторони не примирилися.

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторони не заявляли клопотань про надання їм строку для примирення, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З врахування вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідачки без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: