РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1784/21

Провадження №2/568/138/22

29 березня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

Суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача 2 Ковальчук Д.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 02.04.1998 р.Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області)

до Радивилівського дошкільного навчального закладу, ясла-садок №1 "Сонечко" Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (місцезнаходження: 35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул.Кременецька, 66),

Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради (місцезнаходження: 35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул. І.Франка, 13)

про визнання незаконним та скасування наказу від 15.11.2021 року №93 "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 15.11.2021 року №93 "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову зазначає, що позивач працює на посаді музичного керівника Радивилівського дошкільного навчального закладу, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради. Наказом № 93 від 15.11.21 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 " позивача відсторонено від роботи з 16.11.21 р. на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати.

Вважає, що оскаржуваний наказ не містить обов`язкової вказівки на фактичні обставини, які послужили підставою для відсторонення від роботи та не зазначені документи, як підстава для відсторонення від роботи. Відсторонення від роботи на підставі ст. 46 КЗпП без зазначення конкретної підстави є незаконним. Крім того, ст. 46 КЗпП містить вичерпний перелік випадків для відсторонення від роботи, відсутніть щеплення проти Covid-19 до них не відноситься.

Стверджує, що вакцинація проти СОVID-19 так і надання інформації щодо факту вакцинації чи не вакцинації є виключно її правом, а не обов`язком згідно діючого законодавства України та міжнародних норм права, ратифікованих Україною.

Вважає, що наказ № 93 від 15.11.21 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 " є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги. Вказує на правомірність відсторонення позивача від роботи, оскільки позивач працівник дошкільного навчального закладу, з гідно Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Зазначив, що позивачем не надо доказів про абсолютні протипоказання про проведення профілактичних щеплень або довідки про щеплення від СОVID-19.

Вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу № 93 від 15.11.21 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. Зокрема, зазначив, що відмова працівника від вакцинації не є підставою для відсторонення від роботи, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від короновірусної хвороби та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися. Зазначає, що роботодавець шляхом відсторонення від роботи грубо порушив її права на працю.

Наголосив, що Наказом МОЗ України № 380 від 25.02.22 р. зупинено дію наказу МОЗ України №2153 від 04.10.21 р. "Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", на даний час позивач допущений до виконання трудових обов`язків, а тому, середній заробіток за час вимушеного прогулу, слід стягнути з 16.11.21 р. по 25.02.22 р.

В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив позовні вимоги, просив в позові вдімовити. Наголосив, що обмеження позивача у здійсненні трудової діяльності у садку є правомірним та відповідає пріоритету забезпечення життя, здоров`я та безпеки людини над особистими інтересами позивача.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді музичного кервника в Радивилівському дошкільному навчальному закладі, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 .

Наказом завідувача Радивилівського дошкільного навчального закладу, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради № 54/о від 01.11.21 р. "Про ознайомлення з наказом № 2153 від 04.10.21 р. невакцинованих працівників" ОСОБА_2 ознайомлено про обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 та попереджено, що у разі відмови або ухилення від проведення щеплення, відповідно до ст. 46 КЗпП України, ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", ЗУ "Про державну службу" та відсутності медичного висновоку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, вона буде відсторонена від роботи, шляхом видання наказу керівником. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Заявою від 15.11.21 р. ОСОБА_2 повідомила керівника ДНЗ "Сонечко", що інформація про вакцинацію є конфідеційною, а тому вона відмовляється розголошувати відомомсті щодо своєї вакцинації від СОVID-19.

Наказом завідувача Радивилівського дошкільного кавчального закладу, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради № 93 від 15.11.21 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", позивача - музичного керівника дошкільного закладу, відсторонено від роботи з 16.11.21 р. на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати.

Положеннями статей 3, 27, 49 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно ч. 2 ст.54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічні працівники зобов`язані поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст.12 ЗаконуУкраїни «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 ЗаконуУкраїни «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наказом МОЗ України N 521 від 5.02.2020 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ № 133від 19 липня 1995 року, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Поряд з цим, наказом МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженогонаказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакціїнаказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Крім того, Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цьогонаказу Міністерством юстиції України.

Слід зазначити, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України від 28.12.1992 №731).

Відповідно до постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 р., з наступними змінами, керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Частиною 1статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третійстатті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції Україниі законів України.

Наказом завідувача Радивилівського дошкільного навчального закладу, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради № 54/о від 01.11.21 р. "Про ознайомлення з наказом № 2153 від 04.10.21 р. невакцинованих працівників" ОСОБА_2 ознайомлено про обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 та попереджено, що у разі відмови або ухилення від проведення щеплення, відповідно до ст. 46 КЗпП України, ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", ЗУ "Про державну службу" та відсутності медичного висновоку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, вона буде відсторонена від роботи, шляхом видання наказу керівником. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито заходів та доведено до відома позивачки інформацію про те, що вона, як працівник закладу освіти, підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19, а у випадку ухилення чи відмови від вакцинації її буде відсторонено від роботи у встановленому законом порядку.

Наказом завідувача Радивилівського дошкільного кавчального закладу, ясла-садок "Сонечко" Радивилівської міської ради № 93 від 15.11.21 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", позивача - музичного керівника дошкільного закладу, відсторонено від роботи з 16.11.21 р. на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати.

Вказаний наказ відповідачем виданий на підставі ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 не погоджується із вищевказаним наказом відповідача в частині відсторонення її від виконання посадових обов`язків та просить визнати незаконним і скасувати цей наказ з підстав його незаконності та необґрунтованості.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 2-1 КЗпП України проголошено рівність трудових прав громадян України та заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до ст.46 КЗпП України, роботодавець може відсторонити працівника від роботи, якщо працівник: з`явився на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмовляється або ухиляється від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Таким чином суд вважає, що роботодавець з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимогстатті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи.

Позивач доказів проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 не надав і не висловив заперечень щодо проведення нею цього щеплення. Також не подав доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, що встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, та фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі.

При цьому, якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Доводи позивача позивача про порушення її медичної таємниці також є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Аналогічні за змістом вимоги містяться у ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Інформація про факт щеплення особи не міститься у переліку відомостей, які віднесені вищевказаними нормами до медичної таємниці. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Разом з тим, суд враховуєт практику Верховного суду, який стверджує наступне (постанова від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19): «Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

Крім цього, Європейський суд у своїй діяльності, дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. (див. Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р. Соломахін проти України від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

Отже, держава, встановивши відсторонення працівників освіти від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників дошкільного навчального закладу, в тому числі й самих дітей. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Дійсно, відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення та обрано саме такий шлях позивачкою для себе особисто, відмовитися від виконання обов`язку, метою якого є захист здоров`я. У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивачки на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачкою зберігається робоче місце, трудові відносини не припинені. Обмеження позивачки було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Отже, на підставі досліджених у справі доказів та аналізу норм чинного законодавства враховуючи усе вищенаведене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу відсутні.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, також задоволенню не підлягають.

При ухваленні цього рішення суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення - справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; справа «Серявін та інші проти України» рішення ЕСПЛ від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_2 до Радивилівського дошкільного навчального закладу, ясла-садок №1 "Сонечко" Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області та Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу №93 від 15.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 02.04.1998 р.Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області)

Відповідач: Радивилівський дошкільний навчальний заклад, ясла-садок №1 "Сонечко" Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул.Кременецька, 66),

Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради (35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул. І.Франка, 13)

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2022 року.

Суддя А.О. Сільман