ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2997/22 Справа № 194/1223/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

22 листопада 2021 року позивач ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернувся до суду із заявою, яка надійшла 02 грудня 2021 року, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення на його користь з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та 331,29 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його заяви про відшкодування витрат позивача, пов`язаних з розглядом цивільної справи №194/1223/21.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при зверненні з дійсним позовом до суду ним зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. із посиланням на подальше надання підтверджуючих документів. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив витрати в розмірі 331 грн. з витратами на правничу допомогу, оскільки останні є витратами, понесеними адвокатом у зв`язку із виконанням його доручення, зокрема поштові, отже склад цих витрат охоплюється поняттям "кошти, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги", що визначено у статті 137 ЦПК України розмір яких для мети розподілу судових витрат встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Зазначає, що пунктом 6 акту приймання-передачі правової допомоги від 19 листопада 2021 року до договору №06/2021 від 13 липня 2021 року вбачається, що сторони погодили, що гонорар та фактичні витрати адвокатського бюро розуміються ними як судові витрат, які клієнт очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тобто підлягають оплаті клієнтом в майбутньому, зокрема, але не виключно, після фактичного отримання присуджених відповідних сум коштів з учасників справи №194/1223/21. Сторони погодили, що питання строку оплати клієнтом встановлених адвокатським бюро рахунків узгоджується сторонами додатково після отримання клієнтом присуджених сум коштів з відповідних учасників справи. Зазначає, що розмір витрат на поштові відправлення не міг бути передбачений на етапі подання позовної заяви, а тому і не позовна заява не містила відповідних посилань. Вважає безпідставним висновок суду і в частині посилання на відсутність розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на наявність в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Руденком В.Б. від 22 листопада 2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів (а.с.1-64).

Відповідно до змісту вказаної позовної заяви позивач зазначав, що ним передбачається понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката (досудова підготовка, підготовка та подання позовної заяви, представництво в суді тощо) в розмірі 10 000 грн., на обґрунтування чого будуть подані відповідні підтверджуючі документи згідно з вимогами процесуального законодавства.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково (а.с.110-115).

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с.117-118).

22 листопада 2021 року позивач ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, яка надійшла 02 грудня 2021 року, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення на його користь з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та 331,29 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, про що надано відповідні докази (а.с.123-152).

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с.156-159).

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в позові не зазначалося про можливість понесення ним витрат на загальну суму в розмірі 331 грн., як і не зазначалося про це під час розгляду справи. Акти приймання-передачі наданих послуг на суму 331,29 грн. та платіжні документи, що підтверджують їх сплату позивачем в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказував і на відсутність в матеріалах справи розрахунку витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн. та документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. При цьому, надані позивачем документи не є доказами обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст.901 ЦК України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року (справа №640/18402/19) зазначив, що у разі встановлення розміру гонорару адвоката сторонами договору у фіксованому розмірі, він не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним та підлягає стягненню.??

Як вбачається з пункту 4.1 договору № 06/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13 липня 2021 року, оплата правової (професійної правничої) допомоги, що надається адвокатським бюро клієнту за цим договором, здійснюється клієнтом шляхом сплати гонорару, розмір, порядок обчислення та сплати якого зазначаються у додаткових угодах, що є невід`ємними частинами цього договору та зміст яких є конфіденційним і не підлягає розголошенню третім особам.

Додатковою угодою від 13 липня до договору № 06/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13 липня 2021 року сторони погодили, що за договором про надання правової (професійної) правничої допомоги № 06/2021 гонорар адвокатського бюро за правову допомогу попередньо визначається у розмірі 5 000 грн., остаточний розмір гонорару визначається після завершення виконання доручення клієнта (у зв`язку з його повним виконанням або у зв`язку із закінченням строку дії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 06/2021 від 13 липня 2021 року.

Пунктом 2 додаткової угоди встановлено, що клієнт сплачує 2 000 грн. авансу протягом трьох робочих днів з дня підписання цієї угоди.

Пунктом 4 додаткової угоди сторони погодили, що додатково оплаті клієнтом підлягаються суми фактичних витрат адвокатського бюро, понесених у зв`язку із виконанням доручення клієнта, зокрема але не виключно: судові витрати, поштові витрати, витрати на виготовлення фотокопій документів, витрати на оплату роботи фахівців, чиї висновки запитуються за потреби адвокатом, витрати на переклад та нотаріальне посвідчення документів.

19 листопада 2021 року між позивачем та адвокатом Руденко В.Б. була укладена додаткова угода № 2 до договору № 06/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13 липня 2021 року, відповідно до пункту 3 договору, після ухвалення 16 листопада 2021 року рішення у справі №194/1223/21 з огляду на обсяг наданої правової допомоги визначили остаточний розмір гонорару адвокатського бюро в сумі 10 000 грн.

Пунктом 5 додаткової угоди №2 встановлено, що сторони погодили, що підлягає оплаті клієнтом залишок в сумі 5 000 грн. від погодженого остаточного розміру гонорару.

Пунктом 6 додаткової угоди № 2 сторони погодили, що вказаний у пункті 4 цієї угоди залишок гонорару в сумі 5 000 грн. розуміються ними як судові витрати на правову (професійну допомогу), які клієнт очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тобто підлягають оплаті клієнтом в майбутньому, зокрема, але не виключно, після фактичного отримання присуджених відповідних сум коштів з учасників справи № 194/1223/21. Сторони погодили, що питання строку оплати клієнтом виставлених адвокатським бюро рахунків узгоджується сторонами додатково після отримання клієнтом присуджених сум коштів з відповідних учасників справи №194/1223/21.

Між сторонами складено акт приймання-передачі правової (професійної правничої) допомоги до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 06/2021 від 13 липня 2021 року.

Колегія суддів з огляду на аналіз вищевказаного законодавства вважає за необхідне ще раз наголосити, що розмір гонорару, визначений у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу наданої адвокатом правової допомоги та витраченого ним часу, тобто являється визначеним та кінцевим.

За змістом п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

Таким чином, зважаючи, що в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №06/2021 від 13 липня 2021 року, а також додаткові угоди до нього від 13 липня 2021 року та 19 листопада 2021 року, якими визначені розмір гонорару адвоката, а також враховуючи наявні в матеріалах справи меморіальні ордери № @2PL758312 від 14 липня 2021 року на суму 2 000 грн. та №@2PL116891 від 7 вересня 2021 року на суму 3 000 грн., що свідчать про фактичну оплату позивачем послуг адвоката, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.

При цьому, звертаючись до суду з дійсною апеляційною скаргою, позивач ОСОБА_3 зазначав, що пунктом 6 додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року, вбачається, що частина гонорару в розмірі 5 000 грн. підлягає сплаті в майбутньому.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції підлягає аналізу правова природа додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року та наявності підстав для стягнення на її підставі на користь позивача вказаних коштів.

В той же час, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення фактично понесених витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, оскільки про понесення останніх позивачем під час розгляду справи не заявлялося.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що останні є за своєю природою витратами понесеними представником для мети надання правової допомоги, зважаючи на те, що жодна з додаткових угод не містить розміру таких витрат чи рахунку, який би виставлявся позивачу на їх сплату.

Крім того, звертаючись до суду із відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення, позивач визначав вказані витрати, як фактично понесені витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а не як компенсація витрат адвокату, необхідних для надання правничої допомоги.

При наявних порушеннях процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що додаткове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для повторного вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.