ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2393/22 Справа № 214/3351/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 214/3351/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

стягувач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року, яка постановлена суддею Прасоловим В.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання.

В обґрунтування заяви вказано, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2016 р. задоволено позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 633608,04 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

11.07.2016 року, на виконання вказаного рішення, видано виконавчі листи та 22.07.2016 року були відкриті відповідні виконавчі провадження з примусового виконання рішення, у результаті чого 01.02.2018 року у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_1 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, а виконавчий документ направлено на адресу стягувача, проте стягувачем не отримано та втрачено під час пересилки.

01.02.2017 року у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_2 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати його місцезнаходження.

Виконання судового рішення ускладнювалось, з огляду на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на підставі якого неможливо звернути стягнення на заставне майно боржника, тому стягувач вважав, що виконавче провадження по справі є актуальним, в результаті чергової перевірки стану виконавчого провадження було направлено відповідний запит до ВДВС та 24.07.2020 року отримано лист згідно якого повідомлялось, що виконавче провадження завершено, 01.02.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану щодо виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 , а також отримано копію постанови від 01.02.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу відносно ОСОБА_1 , проте вищезазначені постанови та виконавчі документи стягувач не отримував.

На підставі наведеного вище заявник просив суд поновити строк пред`явлення виконавчого документу № 214/3351/15-ц від 11.07.2016 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, видати дублікат виконавчого документу № 214/3351/15-ц від 11.07.2016 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, видати дублікат виконавчого документу № 214/3351/15-ц від 11.07.2016, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - задоволено часткво.

Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №214/3351/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відносно боржника ОСОБА_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови щодо видачі дублікату виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 та відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та постановлення в цій частині нової ухвали про задоволення вказаних вимог заявника посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, оскільки відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про повернення виконавчого документа стягувачу надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак постанови про повернення виконавчого документу відносно ОСОБА_2 стягувачу заявник не отримував, при цьому судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження з метою наявності у виконавчому провадженні доказів направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рекомендованим листом з повідомленням чи отримання стягувачем такої постанови.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Ухвала суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 214/3351/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відносно боржника ОСОБА_1 , тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом, та вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу 11 липня 2016 року були видані виконавчі листи по цивільній справі № 214/3351/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 28489,57 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 17.03.2015 року в сум 633608 грн. 04 коп., та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. (том 2 а.с.12-14).

Виконавчі провадження по виконанню зазначеного виконавчого документу перебували у провадженні Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Згідно постанови державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 01.02.2018 року, виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення, а також у зв`язку з тим, що боржник не працює, пенсію не отримує, відкритих розрахункових рахунків у банківських установах не має. На даний час виконавчий лист відсутній у стягувача, а тому суд приходить до висновку про його втрату (том 2 а.с.20).

Як вбачається з відповіді Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, згідно постанови державного виконавця від 01.02.2017 року, виконавче провадження № 51756717 відносно боржника ОСОБА_2 закінчено на підставі ст. 37 ч.1 п.5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Зазначений виконавчий документ станом на 24.07.2020 року на виконання повторно до відділу не надходив, на виконанні не перебуває (том 2 а.с. 21).

Відмовляючи в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання відносно боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення АТ КБ «ПриватБанк» строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки останнім не наведено та не надано доказів щодо об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для пред`явлення виконавчого листа до виконання в установлені Законом України «Про виконавче провадження» порядку та строку, у зв`язку з чим відсутні правові підстави й для видачі дублікату виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з пунктом 17.4. Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

У Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18, Постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 2-461/09,провадження № 61-2812св19, міститься висновок, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно з статтею 127 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, трирічний строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2016 року, з урахуванням переривання вказаного строку, сплинув 02.02.2020 року.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІ І від 02 червня 2016 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно відповіді Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, згідно постанови державного виконавця від 01.02.2017 року, виконавче провадження № 51756717 відносно боржника ОСОБА_2 закінчено на підставі ст. 37 ч.1 п.5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Зазначений виконавчий документ станом на 24.07.2020 року на виконання повторно до відділу не надходив, на виконанні не перебуває (том 2 а.с. 21).

Враховуючи, що виконавчий документ перебував на виконанні у період з 22.07.2016 року по 01.02.2017 року, строк пред`явлення виконавчого листа закінчився у 02 лютого 2020 року.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання колегією суддів не приймаються, оскільки у даній справі судом першої інстанції вірно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» та обраховано строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Частиною 1 ст.433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За змістом ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які, у свою чергу, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №2а-12192/09/0470.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» протягом тривалого часу не цікавився виконанням виконавчого листа, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 28489,57 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 17.03.2015 року в сум 633608 грн. 04 коп., та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн, ним не наведено та не надано доказів щодо об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для пред`явлення виконавчого листа до виконання в установлені Законом України «Про виконавче провадження» порядку та строку.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для поновлення АТ КБ «ПриватБанк» строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи положення п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, відповідно до якого у разі втрати виконавчого документа суд, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції вірно відмовив у видачі дубліката виконавчого документа, так як ця вимога є похідною від вимоги про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, у задоволенні якої судом відмовлено.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження з метою наявності у виконавчому провадженні доказів направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рекомендованим листом з повідомленням чи отримання стягувачем такої постанови колегія суддів вважає безпідставними, оскільки представником позивача відповідного клопотання заявлено не було, в той час як судом, відповідно до норм ЦПК України, справи розглядаються в межах заявлених вимог та відповідно до поданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 та в частині відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа відносно боржника ОСОБА_2 до виконання, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: