Дата документу 26.01.2022
Справа № 334/9884/21
Провадження № 2/334/1342/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановив:

представник позивача Дорошенко К.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 27620,30 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в яку Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення на підставі відкритого на ім`я ОСОБА_3 особового рахунку № НОМЕР_1 . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.10.2009 по 30.06.2021 було надано послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 28071,79 гривня, з яких було сплачено 451,49 гривня, а тому заборгованість за вказаний період становить 27620,30 гривень.

21.01.2022 відповідачка подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона немає ніякого відношення до квартири АДРЕСА_1 , (вона не є ані власницею квартири, ані її наймачем), ніколи не зверталася до Концерну «МТМ» з питанням оформлення на своє ім`я особового рахунку, тощо; не укладала ніякого договору з Концерном про надання послуг. З 18.03.1998 вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Матеріали справи не містять жодних доказів наявності будь-яких правовідносин між нею та Концерном «МТМ», оскільки до позову додано лише довідку без реєстраційного номеру і дати, складеної самим позивачем без засвідчення печаткою. Крім того, 17.01.2022 нею до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області було подано заяву про вчинення злочину, в якій вона просила провести дії щодо встановлення наявності факту правопорушення зі сторони невідомих осіб та позивачка щодо незаконного використання ними її персональних даних задля відкриття в Концерні «МТМ» особових рахунків від її імені для отримання послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Також, просила застосувати до позовних вимог позовну давність.

Ухвалою суду від 29.12.2021 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідачка ОСОБА_1 з 18.03.1998 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 09.03.1999.

Відповідно до Довідки щодо заборгованості за надані послуги та розрахунку боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 (до 31.12.2019 - № НОМЕР_3 ), відкритого на ім`я ОСОБА_3 , квартиронаймачем (споживачем) послуг, які Концерн надає за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира не приватизована, має статус «державної». Заборгованість перед Концерном за наданими за вказаною адресою послугами за період з 01.10.2009 по 30.06.2021 склала 27620,30 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Крім цього, ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено в ст. 322 ЦК України.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між позивачем та особами, які проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути заборгованість, яка обліковується на особовому рахунку № НОМЕР_1 споживачем за яким є ОСОБА_3 , з відповідачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суду не надані належні, допустимі та достатні докази того, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ній та є споживачем послуг, які надаються позивачем у вказану квартиру.

Таким чином, позивачем не доведені обставини того, що відповідачка ОСОБА_1 є споживачем послуг, які мають першочергове значення для правильного вирішення справи, а отже не доведена і правомірність його вимог до відповідачки.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим, а отже у його задоволенні необхідно відмовити.

Суд не визнає належним доказом у справі заяву відповідачки про вчинення кримінального злочину, яка не містить інформації щодо предмету доказування в цій справі, оскільки не відомий результат її розгляду органом Національної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 13, 76-81, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач - Концерн «Міські теплові мережі», місцезнаходження: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, .

Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: