Ухвала

Іменем України

31 березня 2022 року

місто Київ

справа № 264/5462/18

провадження № 61-12846ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - малолітній ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу малолітнього ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року у складіколегії суддів: Зайцевої С. А., Баркова В. М., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_4 у вересні 2018 року звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

ОСОБА_2 у липні 2019 року звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання сина з батьком.

Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням від 14 вересня 2020 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області, з яким погодився Донецький апеляційний суд у постанові від 24 червня 2021 року, позов ОСОБА_4 задовольнив. Визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_4 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовив.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 01 серпня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 , зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року.

Верховний Суд дійшов висновків, що оскільки рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року, залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року, не переглянуте в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 як законного представника в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

ОСОБА_2 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 31 грудня 2021 року в порядку, визначеному у статті 352 ЦПК України, подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 рокуз клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою від 04 січня 2022 року Донецький апеляційний суд залишив цю апеляційну скаргу без руху з метою наведення заявником інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, ніж тих, що наведені у апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 14 вересня 2020 року, заявник зазначив, що він не був залученим та не брав участі у справі № 264/5462/18 через свого батька як законного представника, не набував процесуального статусу учасника судового процесу, дізнався про вирішення судом питання про його права та інтереси після 28 листопада 2021 року, за результатами проведення психодіагностичного обстеження.

Апеляційний суд визнав неповажними наведені у апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки такі причини подання апеляційної скарги 31 грудня 2021 року, з урахуванням обізнаності законного представника малолітнього ОСОБА_3 про результат розгляду справи, оскарження ОСОБА_2 рішення в апеляційному та касаційному порядках, а також враховуючи, що ухвалою від 17 серпня 2021 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , не свідчать про існування об`єктивних, непереборних труднощів для своєчасного подання апеляційної скарги в межах встановленого процесуального строку.

ОСОБА_2 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 18 січня 2022 року подав до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначив, що суд, не забезпечивши отримання дитиною всієї відповідної інформації про розгляд справи, можливості висловити свою думку та погляди, не інформувавши про можливі наслідки рішення про визначення його місця проживання, не надіславши йому копію оскаржуваного рішення, намагається з надмірним формалізмом застосувати процесуальні обмеження у вигляді певних строків звернення до суду, які не були і не могли бути передбачуваними для малолітнього, у зв`язку із незалученням його до процесу постановлення рішення стосовно нього, тобто порушення, насамперед, зумовлене бездіяльністю суду, тому поновлення строків на оскарження судового рішення першої інстанції буде пропорційним та виправданим заходом і відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Заявник зазначив, що син дорослішав і з плином часу почав досягати рівня, достатнього для розуміння таких складних понять, як суд і судовий процес, тому після відповідної підготовки (інформування дитини про його право висловлювати свою думку з усіх питань, що його зачіпають, наслідків результату висловлювання цих думок), виявивши своє власне бажання, 28 листопада 2021 року він відвідав з батьком фахівця у галузі психології, якому вдалося у об`єктивній формі з`ясувати погляди та думки дитини шляхом проведення відповідних психодіагностичних методів. Після того, як дитина була вислухана кваліфікованим психологом, а його думки і погляди були ґрунтовно та всебічно викладені у висновку спеціаліста, 26 грудня 2021 року батько вчергове додатково поінформував ОСОБА_3 про наслідки прийнятого стосовно нього рішення із загальним викладенням ситуації і, усвідомивши це, син сам попросив його відвести до осіб, відповідальних за прийняття рішення, щоб він міг висловитися, що йому краще жити із батьком (див. відео), що згодом, власне і стало приводом для звернення до суду з цією апеляційною скаргою.

Ухвалою від 20 січня 2022 року Донецький апеляційний суд відмовив ОСОБА_2 , який діє від імені малолітнього ОСОБА_3 , у відкритті апеляційного провадження на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що у встановлений строк заявник не виконав вимоги ухвали суду від 04 січня 2022 року, інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не зазначив, аргументи, викладені в заяві про усунення недоліків від 18 січня 2022 року, фактично дублюють підстави для поновлення строку зазначені в апеляційній скарзі.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_2 , діючи як законний представник малолітнього ОСОБА_3 , 22 лютого 2022 року із застосуванням засобів електронного поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, просив її скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржуване судове рішення апеляційний суд ухвалив з порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції визначив:

- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 354, 357, 358 ЦПК України, коли апеляційна скарга подається у порядку статті 370 ЦПК України, де особою, яка не брала участі у розгляді справи, є дитина;

- у розгляді справи брав участь суддя, якому був заявлений відвід;

- суд не дослідив зібрані у справі докази.

Заявник стверджує, що право малолітнього ОСОБА_3 на доступ до суду порушено через надмірно формальне застосування судом процесуальних правил під час вирішення питання про поновлення строку звернення із апеляційною скаргою та за відсутності ретельного аналізу аргументів заявника, які наводилися з цією метою. Суд апеляційної інстанції здійснив розгляд апеляційної скарги формально, лише врахувавши пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, натомість не звернув увагу на важливі та істотні обставини об`єктивного характеру, у зв`язку з чим суд не дотримався справедливої рівноваги між правом дитини на справедливий суд та принципом правової визначеності.

ОСОБА_2 наголошує на тому, що процесуальні строки не були і не могли бути передбачуваними для малолітньої дитини, яка не була залучена до участі у справі. На переконання заявника, апеляційний суд зобов`язаний був дослідити матеріали справи, щоб пересвідчитися, чи була надана дитині відповідна консультація та чи була вона заслухана у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції у визначенні перебігу процесуальних строків мав врахувати, коли саме малолітній ОСОБА_3 був поінформований про визначене судом місце його проживання з матір`ю та коли він усвідомив зміст ухваленого судом рішення. Суди першої та апеляційної інстанцій мали інформувати дитину про хід розгляду справи та з`ясовувати його думку щодо визначення місця проживання дитини.

Під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не з`ясував дійсної мети звернення до суду із апеляційною скаргою - виправлення судової помилки, а саме втручання в сімейне життя дитини без з`ясування думки малолітньої особи.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Норми права, застосовані судом

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частини перша та друга статті 354 ЦПК України).

За правилом частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України).

В оцінці законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвалу суду апеляційної інстанції Верховний Суд врахував, що із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулася особа, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, - малолітній ОСОБА_3 , від імені якого діє його батько ОСОБА_2 як законний представник.

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та на момент подання апеляційної скарги від імені ОСОБА_3 він не досяг чотирнадцятирічного віку, ОСОБА_3 не набув цивільної процесуальної дієздатності, а тому його права реалізовують його законні представники, якими є його батьки.

За змістом частин першої та другої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_3 не був учасником справи у суді першої інстанції, тому перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції розпочинається з моменту, з якого стало відомо про рішення суду першої інстанції та про порушення цим рішенням суду прав малолітнього його законному представникові, що відповідає змісту наведених норм процесуального права про цивільну процесуальну дієздатність та законних представників у цивільному процесі малолітніх осіб.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції для малолітньої особи починається з моменту, коли така особа змогла сама усвідомити, чи порушує рішення суду її права та інтереси.

Участь малолітніх осіб у цивільному процесі як самостійного учасника має свої особливості, зокрема те, що малолітня дитина не може безпосередньо брати участь у розгляді справи, її права та інтереси представляють законні представники - її батьки, які повинні добросовісно реалізовувати права своїх дітей від їх імені, не зловживаючи ними.

Оскільки ОСОБА_2 був безпосереднім учасником справи, брав участь у її розгляді у суді першої інстанції, тому йому як законному представникові малолітнього сина ОСОБА_3 мало бути відомо про те, що рішення суду першої інстанції, як стверджує ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_3 , стосується прав та інтересів малолітнього сина. Верховний Суд врахував, що до ухвалення рішення судом першої інстанції про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також до його перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , він як законний представник малолітнього сина не вважав за потрібне взяти участь у розгляді справи у суді першої інстанції як законний представник сина, не визначив його учасником цієї справи, звертаючись до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 2-4069/10 (провадження № 61-13836св21) зазначив, що «початок перебігу передбаченого статтею 354 ЦПК України строку апеляційного оскарження рішень суду першої інстанції поширюється як на випадки оскарження цих судових рішень учасниками справи, так і особами, які не брали участі у справі.

Водночас особа, яка не брала участі у справі та пропустила строк на апеляційне оскарження судових рішень, встановлений статтею 354 ЦПК України, має подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням підстав поновлення строку та доказів поважності причин його пропущення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними».

Апеляційний суд, відхиляючи доводи заявника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , обґрунтовано вважав, що такі доводи є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та у апеляційному розгляді справи апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , також Верховний Суд в ухвалі від 17 серпня 2021 року роз`яснив порядок оскарження рішення суду першої інстанції особою, яка не була залучена до участі у справі, якою є малолітній ОСОБА_3 . Натомість ОСОБА_2 , незважаючи на те, що є законним представником малолітнього сина, не вважав за нагальне своєчасно оскаржити рішення суду першої інстанції від імені малолітнього ОСОБА_3 у найкоротший строк після роз`яснень Верховного Суду в ухвалі від 17 серпня 2021 року, обґрунтовуючи це тим, що таке рішення мав приймати малолітній син після усвідомлення ним, що таке є суд та судовий процес, а також після ухвалення сином рішення про те, що визначення судом місця проживання з матір`ю порушує його права.

Верховний Суд наголошує на тому, що представництво за довіреністю чи на підставі правової угоди, а також законне представництво малолітнього має відмінності. Здійснюючи законне представництво малолітньої особи, яка не досягла цивільної процесуальної дієздатності, законний представник повинен своєчасно вживати усіх заходів від імені малолітньої дитини з метою захисту її прав, реалізації її прав як учасника судового процесу. Натомість представник за довіреністю здійснює представництво інтересів довірителя на підставі угоди, домовленості, довіритель у такому випадку має цивільну процесуальну дієздатність, проте не позбавлений можливості брати участь у розгляді справи та реалізовувати свої процесуальні права не лише самостійно, а й через свого представника. ОСОБА_2 помилково тлумачить положення процесуального закону щодо законного процесуального представництва, ототожнюючи його із представництвом за довіреністю чи правовою угодою.

Доводи касаційної скарги про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції зводяться до непогодження із ухваленим судом апеляційної інстанції процесуальним рішенням, а також ґрунтуються на помилковому покладенні обов`язку з прийняття рішення про подання апеляційної скарги на малолітню особу, яка, в силу свого віку, об`єктивно не здатна усвідомлювати та приймати те чи інше рішення з метою захисту своїх прав. ОСОБА_2 на обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду від імені свого малолітнього сина посилається на порушення його прав прийнятим судовим рішенням, проте такі доводи підлягали оцінці судом апеляційної інстанції у разі відкриття апеляційного провадження. На стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження суд має дослідити питання щодо дотримання заявником вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги, серед яких і є дотримання процесуальних строків на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи, що заявник не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав оцінку усім доводам заявника, висновки суду апеляційної інстанції заявник не спростував, тому Верховний Суд погоджується з постановленим судом апеляційної інстанції процесуальним рішенням про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском заявником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази у справі, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони стосуються доказів по суті спору, а не поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, що виходить за межі кола питань, які підлягають з`ясуванню апеляційним судом на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Не підлягають врахуванню також доводи касаційної скарги про те, що у розгляді справи брав участь суддя, якому був заявлений відвід, оскільки заявник не довів, що підстави про відвід судді є обґрунтованими.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 04 січня 2022 року Донецький апеляційний суд відвід, заявлений ОСОБА_2 , поданий в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , суддів Лопатіної Марини Юріївни та Баркова Віктора Миколайовича , визнав необґрунтованим. Заяву про відвід суддів Лопатіної Марини Юріївни та Баркова Віктора Миколайовича передано для вирішення іншому складу суду, визначеному у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою від 10 січня 2022 року Донецький апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про відвід суддів Лопатіної Марини Юріївни, Баркова Віктора Миколайовича.

Апеляційний суд дійшов висновків, що підстави для упередженого ставлення або сумніву в об`єктивності суддів Лопатіною М. Ю., Баркова В. Л. немає. Протилежне заявник у касаційній скарзі не довів, а розгляд суддею Барковим В. Л. заяви про відвід судді Лопатіній М. Ю. у межах іншої цивільної справи не може свідчити про існування сумніві в об`єктивності судді, а лише говорить про непогодження із таким судовим рішенням, що не може бути підставою для відводу цього ж судді в межах іншої цивільної справи.

Загальні висновки

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга малолітнього ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року є необґрунтованою.

Верховний Суд врахував, що доводи касаційної скарги в цілому зводяться до непогодження із рішенням суду першої інстанції по суті спору, яке не є предметом касаційного перегляду, а тому не можуть бути враховані Верховним Судом.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Резюмуючи, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, з тих підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою малолітнього ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко