Номер провадження: 22-ц/813/2721/22
Номер справи місцевого суду: 522/9370/13-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович, боржник ОСОБА_2 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №60228810 від 23.06.2020 року,

встановив:

17.07.2020 р. до суду звернулась ОСОБА_1 . зi скаргою про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №60228810 від 23.06.2020 року.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. 03.10.2019 року відкрив виконавче провадження № 60228810 на підставі виконавчого листа № 522/9370/13 у цивільній справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 332 878, 47 грн.

Посилаючись на те, що приватний виконавець Хлєбников О.В. протиправно збільшив суму боргу, зазначивши суму боргу у доларах США по курсу НБУ станом на 06.07.2020 року у розмірі 1 244 681,34 грн., що значно перевищує заборгованість, яка стягнута за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року, заявник просила її скаргу задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №60228810 від 23.06.2020 року (а.с.56-59).

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2021 року, ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги, а також про поновлення строку на подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.63-67).

У своєму відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги (а.с.123-128).

Після усунення недоліків, ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 26.07.2021 року було поновлено строк на апеляційне скарження судового рішення та викрито апеляційне провадження у справі (а.с.113-114).

Разом з тим, розгляд справи здійснюється 28.03.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, призначеного на 23.03.2022 року, на 13.00 год. (а.с.142-145), однак від жодного із них не надійшло заяви або клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав.

При цьому, колегія суддів враховує, що жоден із учасників справи не з`являвся в судові засідання, призначені і в суді першої інстанції (а.с.25, 26, 52, 57).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції біля 8 місяців, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, розгляд даної справи здійснюється 28.03.2022 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що вiдповiдно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездiяльнiстю державного виконавця державного виконавчого органу пiд час виконання судового рiшення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушенi їxнi права чи свободи.

При цьому суд виходив із того, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. 03.10.2019 року відкрив виконавче провадження ВП №60228810 на підставі Виконавчого листа по справі № 522/9370/13-ц за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46646,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.04.2013 року становить 332 878,47 грн. та 23.06.2020 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що приватний виконавець Хлєбников О.В. незаконно збільшив суму боргу та вказав її у доларах США, що по курсу НБУ станом на 06.07.2020 року за 1 долар США становить 27,07 грн., тобто 45810,87 х 27,17= 1244681,34 грн., що значно перевищило суму зазначену у виконавчому листі № 522/9370/13-ц.

Вiдповiдно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разi визнання судом постанови виконавця про закiнчення виконавчого провадження незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем вiдповiдного рішення.

Згiдно ст. 1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження i примусове виконання судових рiшень - сукупнiсть дiй визначених у цьому Законi органiв i осiб, що спрямованi на примусове виконання рiшень i проводяться на пiдставi, у межах повноважень та у спосiб визначений Конституцією України, цим Законом.

У зв`язку з цим, суд визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.06.2020 року по ВП №60228810.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів на погоджується, виходячи на наступних обставин.

За змістом ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно i в повному обсязi вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Крім того, п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Так, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до п. 30.1 ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 346-Ш «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, ухвалюючи рішення по справі, що перебуває на примусовому виконанні, Приморський районний суд м. Одеси своїм рішенням від 16.12.2014 року визначив суму боргу в іноземній валюті 41646,25 доларів США, з їх відображенням в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2013 року, що складало 328878,47 грн (а.с.8).

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння боржником суті обов`язку, який, з урахуванням норм ЦК України та практики Верховного Суду, має бути виконаний в іноземній валюті примусово за участю приватного виконавця.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які викладені в постановах його Великої Палати від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 01 березня 2019 року у справі № 752/18552/17, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/379016-ц (провадження № 14-465ус18).

Тобто діюче цивільне законодавство та практика Верховного Суду свідчить про те, що у разі ухвалення судом рішення по стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, що вказаний за курсом на день ухвалення судового рішення.

Колегія суддів також погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не зазначив жодної норми матеріального права, яка була порушена приватним виконавцем при винесенні постанови від 23.06.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника при виконанні ВП №60228810 з виконання виконавчого листа № 522/9370/13, виданого 12.02.2015 року Приморським районним судом м. Одеси.

Що стосується суми боргу в розмірі 45810,87 доларів США, яка вказана в оскаржуваній постанові від 23.06.2020 року (а.с.13), то колегія суддів зазначає, що в дану суму окрім кредитної заборгованості, визначену рішенням суду, також входить сума основної винагороди приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, про що прямо зазначено у вищевказаній постанові приватного виконавця Хлєбникова О.В.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти скарги, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її скарги на постанову приватного виконавця.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2270 грн. (а.с.111).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її скарги на постанову Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 35, БЦ «Меркурій», оф. 903Б, судовий збір у сумі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький