Справа № 443/292/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/2822/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Журавненської селищної ради Жидачівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, переведення прав та обов`язків покупця, -

в с т а н о в и в:

14.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 загальною площею 45,8 кв.м., укладений 20.04.2007 між Журавненською селищною радою Жидачівського району Львівської області в особі селищного голови Колоса Ярослава Михайловича і ОСОБА_2 , мешканцем АДРЕСА_1 ; перевести на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 загальною площею 45,8 кв.м. Виплатити ОСОБА_2 4792 грн, внесених нею на депозитний рахунок суду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживає у будинку АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить їй і ОСОБА_3 . На території їх подвір`я знаходиться будівля пральні, яка колись належала до дитсадка і функціонувала до 2005 року. Після того як пральня перестала функціонувати, вона неодноразово зверталася в селищну раду з пропозицією викупити дане приміщення, однак їй у цьому відмовляли. Згодом, у 2017 році вона дізналася, що приміщення пральні у 2007 році купив ОСОБА_2 , який проживає у сусідньому будинку. Селищна рада в особі голови ОСОБА_4 , грубо порушивши частину 2 статті 362 ЦК України, та не повідомивши її письмово, як співвласника будинку, про намір продати приміщення пральні, порушила її право на переважне право купівлі зазначеної частки будинку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначила, що при вирішенні даного спору судом не враховано, що рішенням №15 Журавнівської селищної ради народних депутатів від 31 березня 1993 року будинок АДРЕСА_1 перевели із нежитлового фонду у житловий фонд Журавнівської селищної ради. Пунктом 2 цього ж рішення їй виділили квартиру із двох кімнат та спільної кухні; пунктом 3 даного рішення виділено квартиру ОСОБА_5 . У 1996 році вона свою квартиру приватизувала.

У 2005 році з їхнього будинку забрали пральню, у зв`язку з чим вона звернулася з заявою у селищну раду, щоб приміщення надали їй.

Однак, незважаючи на її звернення, 20.04.2007 року селищний голова ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу нежилих приміщень №1,2,3,4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , який у даному будинку не проживає. Вважає, що продаж комунального майна відбувався з грубим порушенням закону, оскільки такий продаж повинен був відбуватися публічно і відкрито для повного уникнення корупції.

Крім того, про те, що селищний голова уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 , вона дізналася тільки у 2017 році і одразу ж звернулася з позовом до суду.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, в ласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Тлумачення частини четвертої статті 362 ЦК України свідчить, що при визнанні недійсним договору купівлі продажу, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Переважне право за таких умов і не може бути захищеним, оскільки, визнання правочину недійсним вчиненого з порушенням переважного права не відновлює порушеного переважного права, тому що договір купівлі-продажу не завжди є наслідком реалізації переважного права і немає будь-яких передумов для зобов`язання співвласника для укладення договору. Також відсутні гарантії для покупця частки (депозит при переведенні прав та обов`язків) щодо отримання сплачених коштів.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом 29 травня 2019 року у справі №362/3810/16-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Журавнівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 31.03.1993 №15, вирішено перевести приміщення дитячих ясел будинку АДРЕСА_1 із нежитлового в житловий фонд Журавненської селищної Ради, виділити квартиру в будинку АДРЕСА_1 в кількості двох кімнат і спільної кухні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , видати ордери згідно рішення виконкому на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Журавнівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 31.03.1993 №16, вирішено передати нежитловий будинок АДРЕСА_4 із балансу виконкому селищної Ради на баланс управління будинками в житловий фонд (а.с.8).

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), сім`я якої складалася з 5 чол., отримала ордер №120 від 06.06.1996 на право зайняття 2 кімнат, загальною площею 63,47 кв.м., в квартирі АДРЕСА_3 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Журавнівської селищної ради народних депутатів. (а.с.12).

Відповідно до технічного паспорту від 19.11.1996, квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована Стрийським МБТІ на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у Реєстрову книгу за №163 від 25.11.1996, належить ОСОБА_6 . Загальна площа квартири 69,3 кв.м. (а.с.5).

Встановлено, що 20.04.2007 року між Журавнівська селищною радою Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами якого Журавнівська селищна рада Жидачівського району Львівської області продала, а ОСОБА_2 купив нежитлові приміщення № 1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.3).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 12.11.1996 року. Загальна площа квартири 69,3 кв.м. Квартира зареєстрована Стрийським МБТІ і записана у реєстрову книгу за № 163 від 25.11.1996 (а.с.6).

Згідно з відповіді Журавнівської селищної ради від 03.03.2017 року №72, на звернення ОСОБА_1 , нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 відчужені Журавнівською селищною радою відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченим державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В., від 20.04.2007 року №549. Звернень щодо викупу зазначених приміщень у ВК Журавнівської селищної ради від ОСОБА_1 у період, який передує укладенню договору купівлі-продажу, не надходило (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 28.12.2010, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила ім`я на ОСОБА_1 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання договору купівлі-продажу від 20.04.2017 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з відповідними позовними вимогами, позивачкою обрано спосіб захисту її права, застосування якого не призведе до його реального відновлення.

З таким висновоком колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, які не містять достатніх доказів того, що оспорюваним договором купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 , від 20.04.2007 року, порушено охоронювані законом права та інтереси позивачки, яка є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а не співвласником будинку в цілому.

З наведених мотивів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.04.2007 року, виходячи з того, що переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності належить лише співвласнику у такій власності.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що власником нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 , які були відчужені за оспорюваним договором купівлі-продажу, була Журавненська селищна рада Львівської області, яка вправі була розпорядитись належним їй майном.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 21 березня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 березня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук