ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9896/21 Номер провадження 22-ц/814/629/22Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження, в судовому засіданні у м. Полтаві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 грудня 2021 року, в складі судді Андрієць Д.Д., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Кременчукгаз-постачання" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, інфляційних втрат та 3% річних,,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 борг за спожитий природний газ в сумі 12441,54 грн., 3% річних - 638,93 грн. інфляційні втрати - 1983 грн. та судовий збір.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання, що надаються товариством за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим відповідач не здійснює своєчасну оплату одержаних послуг, в результаті чого станом на 01.04.2021 утворилась заборгованість, яка з урахуванням 3% річних та індексу інфляції становить 15063,47 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області позов ТОВ «Кременчукгаз-постачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кременчукгаз-постачання» заборгованість за надані послуги з газопостачання з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в розмірі 2559,70 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кременчукгаз-постачання» судові витрати в сумі 385,67 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема висловлює незгоду з наданими позивачем даними його особового рахунку за період з грудня 2015 року по березень 2021 року, в якому не відображаються показники лічильника саном на початок та кінець місяця.

Вказує, що нинішньому власнику домоволодіння ОСОБА_2 станом на 21.04.2021 нарахована заборгованість в сумі більше 18000 грн. без зазначення періоду.

Також ОСОБА_1 зазначає, що позивач звернувшись до нього з позовом порушив строк позовної давності, оскільки з моменту продажу об`єкта нерухомості на який нараховується заборгованість за газопостачання, минуло більше 5 років.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 був власником ѕ частин житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак і споживачем послуг товариства до 28.12.2016.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив належні продавцю ѕ частини вказаного житлового будинку, з господарськими приміщеннями.

Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу станом на 01.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 за період із грудня 2015 року по березень 2021 року включно становить 12441,54 грн., а сума 3% річних та інфляційні втрати за період з грудня 2015 року по березень 2021 року включно становить 638,93 грн та 1215,67 грн, відповідно, які товариство і просило стягнути з власника будинку ОСОБА_1 як споживача послуг з газопостачання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 зобов`язаний оплачувати надані послуги з газопостачання за період з часу виникнення заборгованості по момент відчуження належного йому житлово будинку, тобто з 01.07.2015 по 28.12.2016.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Як зазначалося вище, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 був власником ѕ частин спірного домоволодіння, які були ним продані ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2016.

Таким чином, як власник будинку ОСОБА_1 був зобов`язаний нести витрати по його утриманню, в тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги.

Як власник житлового будинку, відповідач був побутовим споживачем природного газу, оскільки приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу та здійснення оплати за його споживання.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Вірно встановивши обставини по справі та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновкупро наявність підстав для часткового задоволення позову - в частині заборгованості за спожитий природний газ за період з липня 2015 року по час відчуження ОСОБА_1 належної йому частки в житловому будинку іншій особі, яка з моменту його придбання стала фактичним споживачам таких послуг і в розумінні положень ст. 319 ЦК України має нести тягар по утриманню своєї власності.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, судом правомірно стягнуто на користь позивача виниклу заборгованість з урахуванням норм статті 625 ЦК України в якості додаткової відповідальності з прострочення виконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, відхиляється твердження апелянтам про те, що судом безпідставно не застосовано строки позовної давності щодо платежів за межами такого строку, оскільки в ході судового розгляду в суді першої інстанції відповідачем не було зроблено заяву про застосування позовної давності.

Так, приймаючи участь в судовому розглядів суді першої інстанції, ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав відзив, в якому заперечував позовні вимоги та розмір заборгованості. При цьому, ним не було зроблено ні письмової, ні усної заяви про застосування наслідків сплину позовної давності.

Між тим, частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що в суді першої інстанції відповідачем не було ініційовано питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції правомірно стягнув виниклу заборгованість згідно до наданого позивачем розрахунку за вищевказаний період.

В даному випадку, апеляційна інстанція позбавлена можливості застосувати наслідки сплину позовної давності згідно до висловленої в апеляційній скарзі заяви відповідача у зв`язку з тим, що таку заяву необхідно було зробити в суді першої інстанції до винесення рішення по справі.

Інші доводи апелянта щодо правильності обрахування заборгованості за спожитий природний газ вже після грудня 2016 року не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки стосуються прав та обов`язків іншого споживача - нового власника будинку ОСОБА_2 , у зв`язку з чим апелянт не може розглядатись як учасник правовідносин в сфері надання природного газу з моменту відчуження житлового будинку.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.