Постанова

Іменем України

30 березня 2022 року

м. Київ

справа № 264/7237/20

провадження № 61-13684св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року у складі судді Мирошниченка Ю. М., додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року у складі судді Мирошниченка Ю. М., постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Зайцевої С. А., Ткаченко Т. Б., та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Зайцевої С. А., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ відповідача від 28 серпня 2020 року № 177-к про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що він працював на посаді заступника керівника групи з питань розвитку регіонів ТОВ «Мові Хелс», на момент прийняття на роботу відповідач не мав офісу в м. Маріуполі та не ознайомлював його з посадовою інструкцією.

З появою офісу в м. Маріуполь його обсяги роботи, обов`язки та методи їх реалізації не змінилися. Жодної зустрічі з клієнтами в офісі відповідача не відбувалося з огляду на його непрезентабельність. Отже, ефективне виконання посадових обов`язків в офісі було неможливим.

28 серпня 2020 року його безпідставно звільнено за прогул, адже він виконував звичайні трудові обов`язки, які полягали у збільшенні обсягу продажу товарів шляхом їх просування в роздрібній мережі аптек з використанням особистих контактів з працівниками аптечної мережі та проведення різноманітних комунікативних заходів. Щонайменше два тижні на місяць позивач перебував у відрядженні за межами Маріуполя, а решту робочого часу проводив на зустрічах, що проходили в офісах клієнтів та партнерів.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області рішенням від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача проведено з дотриманням трудового законодавства.

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області додатковим рішенням від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Мові Хелс» витрат на професійну правничу допомогу відмовив. Заяву ТОВ «Мові Хелс» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мові Хелс» судові витрати в розмірі 20 000,00 грн.

Додаткове рішення мотивоване необхідністю вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Донецький апеляційний суд постановою від 12 липня 2021 року рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року та додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішень суду першої інстанції.

Донецький апеляційний суд додатковою постановою від 23 липня 2021 року заяву ТОВ «Мові Хелс» про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мові Хелс» витрати на професійну правничу допомогу, понесені товариством під час розгляду справи апеляційним судом, у розмірі 5 000,00 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована наявністю правових підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених товариством під час розгляду справи апеляційним судом

Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї та їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 10 серпня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року, додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/1232/18, від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні додаткової постанови не повідомив його про дату, час і місце судового засідання.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що суди порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права.

28 серпня 2020 року ніхто не визначав йому робоче місце в офісі м. Маріуполь, будь-якої виробничої необхідності в цьому не було, протягом усього робочого дня він виконував свою роботу, у тому числі підготував та здав звіт, провів раніше заплановані зустрічі, здійснював узгоджену підготовку техніки до повернення роботодавцю, здійснював інші узгодженні завдання, постійно вирішував робочі питання з працівниками ТОВ «Мові Хелсі». В цей день жодних службових розслідувань не проводилось, ніяких пояснень у нього не запитувалось, актів у його присутності не складалось та не зачитувалось.

Суди не звернули уваги, що при прийнятті на роботу в ТОВ «Мові Хелсі» (у Київській області) позивачу не було визначене робоче місце, його робота не полягала у знаходженні в офісі роботодавця. Тривалий час він виконував таку роботу саме на зазначених умовах за відсутності у роботодавця офісу в м. Маріуполь, був забезпечений ноутбуком і телефоном, а також дистанційним доступом до системи управління відносинами з клієнтами (СКМ) для віддаленого виконання роботи, у тому числі за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

У цій справі з безробітної фізичної особи суд стягнув 20 000,00 грн витрат на правову допомогу за вимоги про поновлення трудових прав, ще й при тому, що роботодавець порушив вимоги закону щодо видачі документів працівнику під час звільнення, що не відповідає принципу співрозмірності.

24 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Мові Хелсі» на касаційну скаргу, який мотивований законністю і обґрунтованістю оскаржуваних позивачем судових рішень. Викладені позивачем у касаційній скарзі доводи та аргументи не відповідають фактичним і встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи, а також містять вимоги та аргументи, які не були заявлені при розгляді справи місцевим і апеляційним судом, у зв`язку з чим не можуть бути враховані при касаційному перегляді справи.

Вказані лише у позовній заяві причини відсутності позивача на роботі, зокрема, щодо проведення зустрічей та телефонних переговорів, перебування на парковці в автомобілі, неодноразових поїздок додому за технікою та/або документами, копіювання особистих файлів тощо, не можуть вважатися поважними причинами щонайменше тому, що такі дії не повідомлялись і не погоджувались із особою, яка поставила позивачу завдання працювати в офісі та готувати відповідну звітність.

Питання про проведення судового засідання щодо розгляду питання про розподіл судових витрат відноситься до дискреційних повноважень суду, тобто є правом, а не обов`язком суду. За результатом розгляду заяви відповідача суд зменшив підтверджені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з 36 500,00 грн до 5 000,00 грн, тобто у більше ніж 7 разів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

30 листопада 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом відповідача від 29 вересня 2017 року № 1/300-к ОСОБА_1 прийнято на роботу з 02 жовтня 2017 року заступником керівника групи з питань розвитку регіонів департаменту продаж та просування ТОВ «Мові Хелс».

Згідно з функціонально-посадовою інструкцією ОСОБА_1 : аналізує інформацію про регіональний ринок і на основі результатів аналізу розробляє стратегію за поданням товарів у регіоні; розробляє плани просування продукції, програми зі збільшення обсягів реалізації такої продукції, координує їх виконання; складає щотижневий план роботи та передає на затвердження НКАМ до кінця поточного тижня; дає оцінку перспективам реалізації продукції в регіоні, готує пропозиції щодо коригування асортименту і обсягів.

Згідно з пунктом 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Мові Хелс», з якими позивач ознайомлений при прийомі на роботу, працівники підприємства зобов`язані бути на робочому місці впродовж робочого часу, за винятком перерв на відпочинок і харчування; виконувати своєчасно та в повному обсязі робочі завдання, забезпечувати належну якість виконуваних робіт; виконувати розпорядження адміністрації підприємства. Пунктом 5.2 встановлений час початку и закінчення роботи, а саме з 9:00 до 18:00, перерва на відпочинок і харчування - з 13:00 до 14:00.

Такий розпорядок робочого дня встановлений і колективним договором.

Наказом генерального директора ТОВ «Мові Хелс» від 13 березня 2020 року «Про заходи щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби, спричиненої корона вірусом 2019-nCoV» доручено директору департаменту продаж та просування і його заступникам на місцях організувати роботу керівників групи з питань розвитку регіонів, заступників керівників групи з питань розвитку регіонів, старших менеджерів зі збуту, менеджерів зі збуту, менеджерів департаменту продаж та просування виключно в регіональних офісах ТОВ «Мові Хелс». Проведення зустрічей та переговорів з партнерами здійснювати виключно в режимі телефонних, онлайн або відео- конференцій. Мінімізувати доступи в офіси ТОВ «Мові Хелс» сторонніх відвідувачів. Всі переміщення в робочий час поза офісами ТОВ «Мові Хелс» погоджувати з керівниками.

Ті самі положення містить Інструкція про заходи щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби, спричиненої корона вірусом 2019-nCoV у ТОВ «Мові Хелс».

20 грудня 2019 року ТОВ «Мові Хелс» уклало договір оренди нежитлового приміщення на пр. Нахімова, 116а, прим. 3 у м. Маріуполі .

Наказом генерального директора від 28 серпня 2020 року № 302/1 створено комісію з проведення службового розслідування щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі 28 серпня 2020 року.

За даними оператора інформаційних телекомунікаційних систем, телефонне обладнання із сім-картою за номером НОМЕР_1 , яким користувався позивач, у період часу з 00:00 до 23:59 28 серпня 2020 року перебувало в зоні обслуговування таких базових станцій в м. Маріуполі: вул. Карпінського, 21; вул. Сечєнова, 63а ; вул. Мар`їнська, 19 ; вул. Казанцева, 20 ; пр. Будівельників, 39 ; Кленова балка, 3 ; пр. Миру, 80 ; вул. Макара Мазая, 6 ; вул. Георгіївська, 79 ; вул. Нахімова, 53 ; вул. Зелінського, 1 ; вул. Кальміуська, 99 ; вул. Миколаївська, 89 .

Актом службового розслідування від 28 серпня 2020 року № 1 встановлено, що 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 10:45 до 16:55, від надання пояснень відмовився.

Генеральний директор ТОВ «Мові Хелс» 28 серпня 2020 року видав наказ № 176/1-к про визнання відсутності ОСОБА_1 на роботі з 10:45 до 16:55 28 серпня 2020 року прогулом та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення, за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

З пояснень свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції відомо що 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримав від неї та ОСОБА_3 (заступника директора департаменту безпеки з охорони) розпорядження працювати 28 серпня 2020 року в офісі та підготувати звіти за серпень. О 09:00 ОСОБА_1 приїхав до офісу, а о 10:45 покинув офіс без повідомлення причин та погодження з керівництвом і повернувся лише о 16:55. Пояснити причини відсутності на робочому місці відмовився.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

Робочим місцем працівника вважається певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків. Прогулом необхідно вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а на роботі. Відсутність працівника за фіксованим робочим місцем за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом.

Відповідно до усталеної судової практики у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця застосувати до працівника стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 308/12855/19 (провадження № 61-3130св21).

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Встановивши, що ОСОБА_1 був зобов`язаний виконувати розпорядження адміністрації, 28 серпня 2020 року він мав працювати у визначеному йому робочому місці, тобто в офісі товариства, однак був відсутній на роботі понад три години протягом робочого дня, що підтверджено належними доказами, зміст яких не спростований позивачем; жодних пояснень з цього приводу, а саме, щодо поважності причин його відсутності на роботі (з підтвердженням цих обставин належними та допустимими доказами) позивач не надав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем прогулу без поважних причин, а тому оскаржуваний наказ про його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України виданий з дотриманням вимог закону, у зв`язку з чим немає підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі.

Оскільки звільнення позивача суди визнали законним, тому немає і підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, у значній мірі зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду, а також зводяться до необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

За встановлених у цій справі обставин посилання заявника на не врахування судами висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам.

Доводи касаційної скарги про ухвалення додаткового рішення без виклику позивача в судове засідання на увагу не заслуговують, оскільки це є правом, а не обов`язком суду (стаття 270 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення, додаткового рішення суду першої інстанції та постанови, додаткової постанови апеляційного суду - без змін.

Щодо підстав для закриття касаційного провадження

Звертаючись до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу, ТОВ «Мові Хелс» просило закрити касаційне провадження, оскільки для касаційного перегляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, адже обов`язковою умовою для перегляду справи є подібність правовідносин та встановлених фактичних обстави порівнюваних справ.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 з метою конкретизації висновків, викладених, зокрема у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16, зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Ураховуючи наведене, клопотання про закриття касаційного провадження у цій справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс» про закриття касаційного провадження у справі відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2021 року, додаткове рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року та додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов