Провадження № 2/161/230/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, про визнання права власності на житловий будинок, як на майно колгоспного двору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.05.1989, яке видано на підставі рішення виконкому Луцької районної Ради народних депутатів №100 від 13.04.1989, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 за АДРЕСА_2 належить колгоспному двору головою якого була ОСОБА_7 . Будинок зареєстрвоано в Волинському обласному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_7 та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №151, 23.10.1989 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, після її смерті спадщину прийняв син - ОСОБА_8 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав із своєю матір`ю за однією адресою та був єдиним спадкоємцем. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, після його смерті, ОСОБА_2 , яка була його дружиною, прийняла спадщину, а саме на земельну ділянку, площею 1,59 га, розташовану на території Баївської сільської ради Луцького району. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 було відмовлено, оскільки, житловий будинок є майном колгоспного двору та належить на праві спільної сумісної власності його членам, виділ частки спадкодавців в майні колгоспного двору не був проведений.

Зазначають, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент припинення колгоспного двору проживали у спірному майні, а отже не втратили права на частку у цьому майні. І спірний житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках. Відтак, розмір частки кожного з них слід визначити виходячи з рівності часток усіх членів, у зв`язку з чим кожному з них, як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 належало по 1/7 частці в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як таким, що не втратили права на частку в його майні.

Вказують, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлого чоловіка, а ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як діти спадкодавця, відмовилися від їхньої частки спадщини, яка відкрилася після смерті їх батька - ОСОБА_8 , якому після смерті його матері - ОСОБА_7 , належала 1/7 частка нерухомого майна, як члену колгоспного двору та 1/7 частка, як спадкоємця першої черги, який вчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері. Відтак, йому на момент смерті належала 2/7 частки у будинку АДРЕСА_2 , тому ОСОБА_2 належить 3/7 частки вищезазначеного будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами (1/7 частка - як члену колгоспного двору та 2/7 частки, як спадкоємцю померлого чоловіка - ОСОБА_8 , враховуючи те, що діти померлого ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, одночасно звернувшись до останнього із заявами про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті батька). Інші частки (в розмірі по 1/7 частки) у майні колишнього колгоспного двору належать - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Посилаючись на викладене, позивачі просять визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на 1/7 частини за кожним.

Ухвалою судді від 17.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали, позивачами усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалю суду від 09.02.2022 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 , адвокат Міщук І.В. позов підтримала та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до початку розгляду справи, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані позивачами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Судом встановлено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 належить колгоспному двору головою якого була громадянка ОСОБА_7 , що випливає із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.05.1989 (а.с.12).

Рішенням Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 24.12.2019 №13/9, було встановлено відповідність назви населеного пункту села Городище Боратинської сільської ради до даних Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, в зв`язку з чим було визначено, що село Городище Боратинської сільської ради є єдиновірною назвою цього населеного пункту.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого 05.06.1992 року Баївською сільською радою Луцького району Волинської області (а.с.13).

Судом встановлено, що її син ОСОБА_8 , прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав із своєю матір`ю за однією адресою та був єдиним спадкоємцем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (а.с.14).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2006 випливає, що позивач ОСОБА_2 , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , до складу якої увішла земельна ділянка, площею 1,59 га, розташована на території Баївської сільської ради Луцького району (а.с.16). Щодо житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , то у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки житловий будинок є майном колгоспного двору та належить на праві спільної сумісної власності його членам, виділ частки спадкодавців в майні колгоспного двору не був проведений.

Членами колгоспного двору, які постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 , були ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Щодо ОСОБА_3 , то останній в період з 01.09.1987 по 28.06.1990 перебував на навчанні у Профтехучилищі №3 в смт. Торчин Волинської області, що підтверджується копією диплому НОМЕР_3 від 28.06.1990. По закінченню навчання, він повернувся на постіне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де був зареєстрований 11.07.1990.

Конституція СРСР 1936 року визначала, що колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулювалося нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору було визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлого чоловіка, а ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як діти спадкодавця, відмовилися від їхньої частки спадщини, яка відкрилася після смерті їх батька - ОСОБА_8 , якому після смерті його матері - ОСОБА_7 , належала 1/7 частка нерухомого майна, як члену колгоспного двору та 1/7 частка, як спадкоємця першої черги, який вчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері. Відтак, йому на момент смерті належала 2/7 частки у будинку АДРЕСА_2 , тому ОСОБА_2 належить 3/7 частки вищезазначеного будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами (1/7 частка - як члену колгоспного двору та 2/7 частки, як спадкоємцю померлого чоловіка - ОСОБА_8 , враховуючи те, що діти померлого ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, одночасно звернувшись до останнього із заявами про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті батька). Інші частки (в розмірі по 1/7 частки) у майні колишнього колгоспного двору належать - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, надано роз`яснення, що правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок в АДРЕСА_2 , стало те, що виділ частки спадкодавців в майні колгоспного двору не проведений.

Відтак, оскільки у позивача ОСОБА_2 виникла потреба у виділенні частки в майні колгоспного двору, зокрема у визнанні права власності на 3/7 частки вищезазначеного житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно, а у позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 виникла потреба у виділенні часток в майні колгоспного двору, зокрема у визнанні права власності на 1/7 частки вищезазначеного майна кожному, суд дійшов до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 5, 328, 368-370, 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 120-126, 529 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про власність» (в редакції 1991 року), суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/7 частини в житловому будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Позивач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 );

Позивач: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 );

Позивач: ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_7 , виданий Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 21.03.1996);

Позивач: ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_8 );

Відповідач: Боратинська сільська рада Луцького району Волинської області (адреса: вул. Центральна, 15, с. Боратин, Луцький район, Волинська область, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта