Справа № 2/714/70/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2022 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Костишин Н.Я.

секретар судових засідань Ротар М.В.

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , треті особиОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що будучи головою домогосподарства, яке розташоване в АДРЕСА_1 , позбавлений можливості повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки в будинку зареєстрований ОСОБА_5 , який перебував у шлюбі з його донькою ОСОБА_4 . Крім нього та відповідача в житловому будинку зареєстровані його дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 . В житловому будинку відповідач не проживає з 2006 року, з цього час будинком він не цікавиться, не бере участі в його утриманні та обслуговуванні, його особистих речей в будинку немає, на сьогоднішній день відповідач має постійне житло в с.Горбова Чернівецького району Чернівецької області, де проживає разом зі своєю матірю, а тому просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак його представником ОСОБА_6 подано до суду заяву, в якій вона підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути без її участі, у випадку неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вказав, що перебував у шлюбі з донькою позивача ОСОБА_4 , у зв`язку з чим певний період часу проживав в житловому будинку позивача ОСОБА_2 . З 2006 року в спірному будинку не проживає, виїхав проживати в АДРЕСА_2 до своєї матері. З реєстрації у спірному будинку не знявся, оскільки не має можливості зареєструватися за місцем свого фактичного проживання (право власності на житловий будинок не зареєстроване).

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази та з`ясувавши усі обставини справи, суд позовні вимоги задовольняє з таких підстав.

З витягу із погосподарської книги №14 (за 2016-2020 роки), виданого Цуренським старостинським округом №1 Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25.11.2021 за №1144 вбачається, що позивачу ОСОБА_2 належить житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року.

Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст.13 Закону).

Крім цього, згідно з п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, №45/5 від 31.10.1975 року, діючої до 7 липня 1994 року підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, крім іншого, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

За таких обставин, оскільки житловий будинок в АДРЕСА_1 , був побудований у 1979 році, до моменту набрання чинності Законом України «Про власність», і відповідно до записів у погосподарських книгах с.Маморниця Вама, такий належить з часу побудови позивачу, як голові двору, тому суд приходить до переконання про те, що ОСОБА_2 вправі звернутися до суду із вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном, як належному позивачу у справі.

Даючи правову оцінку обґрунтованості вимог позивача про усунення перешкод в користуванні цим будинком, суд виходить з наступного.

Відповідач ОСОБА_1 перебував в шлюбі з донькою позивача ОСОБА_4 , у зв`язку з чим останній був вселений до житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_2 ,і який надав право відповідачу ОСОБА_1 користуватися цим житловим будинком.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було розірвано 17 січня 2011 року, що підтверджується копією рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17.01.2011 року.

Згідно з довідкою Цуренського старостинського округу №1 Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №1142 від 25.11.2021 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як співмешканець ОСОБА_4 .

Згідно акту опитування жителів с.Маморниця Вама Чернівецького району Чернівецької області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 старостою Цуренського старостинського округу №1 Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 15.11.2021 року, встановлено що відповідач ОСОБА_1 з 2006 року не проживає в будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, в судовому засідання відповідач ОСОБА_1 визнав обставини того, що не проживає за місцем реєстрації в будинку по АДРЕСА_1 з 2006 року.

Позивач звернувся із позовом в суд про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав ст.ст.71, 72 ЖК України, як члена сім`ї наймача, який понад шість місяців не проживає та не користується житлом за місцем реєстрації.

Однак, слід зазначити, що ст.ст.71, 72 ЖК України регулюють питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, натомість право на користування жилим приміщенням приватного житлового фонду регулюються статтями ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився в житловий будинок і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, виникнення якого пов`язано виключно з перебуванням відповідача у шлюбі із донькою позивача.

Згідно приписів п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У зв`язку з розірванням шлюбу між відповідачем ОСОБА_1 та донькою позивача ОСОБА_4 припинилася обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту, відповідач перестав бути членом сім`ї власника та спільним побутом із позивачем ОСОБА_2 не пов`язаний, а тому його право користування житлом підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 та ч.2 ст.406 ЦК України.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житлом житловим будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно задовольняючи позовні вимоги з наведених підстав, суд не вбачає виходу за межі позовних вимог, оскільки аналізуючи зміст ст.175 ЦПК України, враховуючи, що підставами позову, які відповідно до статті 49 ЦПК України формуються виключно позивачем, і за які у відповідності до статей 13, 264 цього Кодексу суд не може виходити, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону. Тому, якщо позивач посилається не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує відповідну норму закону незалежно від того, чи отримано на це згоду позивача, і таке вирішення спору не призведе до порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Крім цього, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі ст.ст.32, 317, 391, 406 ЦК України, керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належним йому майном шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житлом житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 06 квітня 2022 року.

Суддя