ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/330/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника відповідача - Денисюк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11981/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 02 грудня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління СБУ у Тернопільській області (далі - УСБУ в Тернопільській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільський міський відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 травня 2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відрахування аліментів на виконання рішення суду проводить УСБУ в Тернопільській області. 21 травня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою та просила надати інформацію про суму нарахованої щомісячної заробітної плати ОСОБА_3 із усіма надбавками та преміями, суму щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суму щомісячних відрахувань аліментів, однак, відповіді не отримала. Відділ ДВС її повідомив, що відповідачем не утримуються аліментів з суми грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_3 . Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки щомісячно ОСОБА_3 виплачується грошова компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується із грошового забезпечення військовослужбовців. Виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування витрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби.

У зв`язку з наведеним позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суми щомісячних відрахувань аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_3 за період з травня 2020 року по травень 2021 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця не буде неефективним способом захисту, оскільки УСБУ в Тернопільській області відмовляється здійснювати перерахунок аліментів.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

17 лютого 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від УСБУ в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що аліменти на користь позивача утримуються та перераховуються за єдиними стандартами, встановленими в СБУ на підставі вимог чинного законодавства. Звертає увагу на те, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород, одержаних військовослужбовцями, виплачується згідно п.168.5 Податкового кодексу України та у порядку, затвердженому постановою КМУ від 15 січня 2004 року за № 44 та не входить до складу грошового забезпечення. Разом з тим, будь-яких фактів не перерахування стягувачу відрахованих з боржника сум аліментів не було. Заборгованості зі сплати аліментів не було та немає. Розрахунок заборгованості виконавцем не складався та на адресу відповідача не надсилався, будь-які дії щодо подальшого стягнення вказаної заборгованості виконавцем не вчинялися.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача Денисюк Н.І. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Крім того, 24 березня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про те, що вона апеляційну скаргу підтримує та просить розглядати справу без її участі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року в справі №607/23473/19 (а.с.9).

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу № 607/7351/20 від 02 червня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 травня 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як вбачається із листа Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегінального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за № 82018 від 15 жовтня 2020 року, адресованого головному бухгалтеру УСБУ в Тернопільській області, державний виконавець зазначає, що згідно наданих звітів про здійснення відрахування та виплати із доходу ОСОБА_3 встановлено, що аліменти з сум податку з доходів фізичних осіб, які щомісячно компенсуються, не стягувались. Згідно з Податковим кодексом грошове забезпечення підлягає оподаткуванню податком на доходи з фізичних осіб (далі ПДФО) на загальних підставах. Отже, база для утримання аліментів у вигляді грошового забезпечення зменшується на величину ПДФО. Водночас, згідно п.168.5 Податкового кодексу, утримання компенсується військовослужбовцеві в повному обсязі утриманої суми. Компенсація виплачується щомісячно, а тому вона підпадає під категорію постійних виплат та входить до склад доходів військовослужбовця для утримання аліментів. Посилаючись на наведене, державний виконавець просив достягнути з ОСОБА_3 аліменти з щомісячної компенсації ПДФО, за період з травня по вересень 2020 року та у подальшому стягувати аліменти із всіх видів доходів військовослужбовця, включаючи компенсацію ПДФО (а.с.13).

Листом від 12 листопада 2020 року за №69/21-11565 УСБУ в Тернопільській області відмовило у здійсненні перерахунку аліментів, посилаючись на лист фінансового-економічного управління СБУ за № 21/3/1-2691 від 14 серпня 2013 року. Вказало, що суми грошової компенсації втрат доходів військовослужбовців, пов`язаних оподаткуванням грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків, не входять до складу грошового забезпечення вказаних осіб (а.с.14).

З листа фінансового-економічного управління СБУ за № 21/3/1-2691 від 14 серпня 2013 року вбачається, що суми грошової компенсації втрат доходів військовослужбовців, пов`язаних з оподаткуванням грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, не входять до складу грошового забезпечення вказаних осіб. Згідно вимог п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, спрямовуються включно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Відтак, вважають, що утримання аліментів необхідно проводити лише з суми грошового забезпечення, що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього грошового забезпечення податків (а.с.44).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому сімейним законодавством. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у випадках, встановлених Законом.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем здійснювались будь-які дії щодо визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), у порядку, встановленому сімейним законодавством.

В судовому засіданні не встановлено, що на даний час між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості.

Крім того, державним виконавцем не визначено суму заборгованості по аліментах та не вчинено будь-які дії для подальшого її стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості виконавцем не складався та на адресу відповідача не надсилався, будь які дії щодо подальшого стягнення заборгованості виконавцем не вчинялися.

Згідно з вимогами ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Аналогічні висновки викладені у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 755/18296/17.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що звернення до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця не буде ефективним способом захисту колегія суддів відхиляє, оскільки на державного виконавця покладено обов`язок здійснювати дії щодо стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом. У разі не вчинення вказаний дій, позивач, як стягувач, сторона виконавчого провадження, вправі звернутись до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Натомість позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення з УСБУ в Тернопільській області на її користь суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_3 за період з травня 2020 року по травень 2021 року. Тобто, позивачка зазначає, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб була виплачена ОСОБА_3 . Однак, всупереч вказаній обставині, просить стягнути таку компенсацію з УСБУ в Тернопільській області.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 31 березня 2022 року.

Головуючий

Судді