Справа № 461/5122/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3925/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, мотивуючи свої вимоги тим,

що рішенням Галицького районного суду м.Львова стягнуто з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь заборгованість в розмірі 1650,66 грн. Рішення суду набрало законної сили, та 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист, який скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. Однак, станом на день подання позовної заяви боржник ухиляється від виконання рішення суду. Відтак, просить суд стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14.07.2008 p., № ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 р про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 01 липня 2019 р. по 31 липня 2019 р. включно на загальну суму 15490,40 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2361,50 грн.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20 серпня 2021 року в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що рішенням Галицького районного суду м.Львова 01 квітня 2010 року в справі №2-1474/10, яким стягнуто на його користь суму депозитного вкладу, інфляційні, 3% річних та понесені судові витрати, всього разом 1650 грн. 66 коп. По сьогоднішній день згадане рішення не виконане і таке не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбаченими умовами договору та ЦК України.

Вважає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 в справі №7/17-2087-2011 його не було позбавлено права на його приватне майно, а саме: внески та проценти на внески, які знаходяться у Кредитній спілці «Перше кредитне товариство», а зобов`язання які виникли у спілки перед ним згідно укладених договорів не є припиненими та погашеними і підлягають поверненню на праві приватної власності. Також він не погоджується з висновками зробленими Господарським судом Одеської області в ухвалі від 05.04.2016 в справі №7/17/-2087-2011. Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не було застосовано Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Також зазначає, що на підготовку, написання, роздрук, виготовлення копій та подачі позовної заяви до суду ним було затрачено п`ятнадцять днів часу, що з врахування мінімальної заробітної плати на 1 січня 2021 року-6000 грн., ним понесено судових витрат 2361,50 грн., та на підготовку апеляційної скарги затрачено 75 годин, що становить 2708,25 грн.. В апеляційній скарзі скаржник просить позов задовольнити повністю, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 5069,75 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 31 березня 2022 року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування доказів, однак таке до задоволення не підлягає, оскільки останнім не доведено, що в нього виникли труднощі щодо отримання таких доказів і з таким клопотанням він звертався до суду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання задоволенню не підлягає, оскільки за договором, що укладений між позивачем та відповідачем не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів та відриву від звичайних занять.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» 14 липня 2008 року укладено договір №ЛВ-20/0027/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спідки на депозитний рахунок. Пунктом 1.1 вказаного договору встановлено, що член КС вносить внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 200 грн. на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінчення - 14 липня 2009 року.

Внесок здійснюється членом КС в розмірі всієї суми внеску, передбаченої п. 1.1, вказаного договору, шляхом внесення грошових коштів в національній валюті готівкою в касу спілки або шляхом безготівкового перерахування зазначених коштів на поточний рахунок спілки, визначений в розділі 8 цього Договору. Пунктом 2.2 встановлено, що процентна ставка за внеском встановлюється згідно програми Подарунковий у розмірі 20 % (двадцять) процентів річних.

Згідно додаткового договору №1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року, у зв`язку з поповненням внеску членом КС ОСОБА_1 на суму 6700 грн., змінено пункт 1.1 вказаного договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спідки на депозитний рахунок. Пункт 1.1 викладено в наступній редакції: Член КС вносить внесок (вклад) на депозитний рахунок члена кредитної спілки до спілки, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності у розмірі 6900 грн. на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням - 14 липня 2009 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова стягнуто з кредитної спілки Перше кредитне товариство на користь ОСОБА_1 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20коп. індексу інфляції за час прострочення 20 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 1650 грн. 66 коп.

02 листопада 2010 року рішення суду набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року, затверджено мирову угоду, укладену від між Комітетом Кредиторів Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» в особі голови комітету кредиторів Азарова А.С. та Боржником в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Дворніченко О.О., на підставі протоколу засідання комітету кредиторів від 15.02.2016 Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду від 31.05.2011. Провадження у справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" - припинено. Відповідно до ч. 7 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом п`яти днів з дня затвердження господарським судом мирової угоди керуючому санацією Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" - арбітражному керуючому Дворніченко О.О. повідомити про це орган або посадову особу органу, до компетенції якого належить призначення керівника (органів управління) Боржника, у разі необхідності забезпечити проведення зборів чи засідання відповідного органу та продовжити арбітражному керуючому Дворніченко О.О. виконувати повноваження керівника (органів управління) Боржника до призначення в установленому порядку керівника Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство". Вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Пунктом 8 цієї ухвали передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2 ст.14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі-Закон №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" опубліковано в газеті Урядовий кур`єр від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року.

Таким чином, відповідно до Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство") та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011, вимоги осіб до Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство", які виникли до дати порушення справи про банкрутство Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство", а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті Урядовий кур`єр ) є погашеними.

Відтак, вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС ПКТ , а саме - до 31 травня 2011 року, позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство", та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року.

До Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 не заявляв вимоги про визнання його конкурсним кредитором.

З матеріалів справи убачається, що умовами укладеного між сторонами депозитного договору від 14 липня 2008 pоку та додаткового договору №1 до договору № ЛВ -20/0027/08/986 від 23 березня 2009 року, не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені.

Згідно з преамбулою Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань , предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Тобто, дія Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не поширюється на правовідносини, які виникли між юридичною та фізичною особою.

Матеріали справи не містять доказів того, що укладені ОСОБА_1 договора про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спідки на депозитний рахунок, укладені ним в якості фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності, в зв`язку з чим до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, однак укладеним між сторонами договором не передбачено виплати неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Також, зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2361,50 грн. у зв`язку з тим, що такі витрати не є доведеними і у задоволенні позову відмовлено в частині стягнення пені.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 серпня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник