провадження №2/279/494/22
Справа № 279/6852/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Алексеєвою С.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу №279/6852/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що він є пенсіонером з 13.11.2018 року, потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. З моменту призначення пенсії відповідач ГУПФ України в Житомирській області невірно нараховувало та виплачувало йому пенсію та до січня 2021 року надавало недостовірну інформацію Житомирському окружному адміністративному суду про відсутність архівних довідок та відомостей про заробітну плату.

В зв`язку з неправомірними діями ГУПФ України в Житомирській області ним було подано позовну заяву до Житомирського окружного адміністративного суду. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 240/711443/19 адміністративний позов задоволено. Зобов`язано ГУПФ України в Житомирській області зарахувати до його стажу роботи у пільговому обчисленні (з урахуванням кратності) період його роботи з 16.02.1983 року по 01.01.1991 року в м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округу Тюменьскої області, що є районом Крайньої Півночі. Зобов`язано ГУПФ України в Житомирській області здійснити з 16.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням пільгового образхунку стажу роботи в районі Крайної Півночі з 16.02.1983 року по 01.01.1991 року. Після набрання рішенням суду законної сили він звернувся до ГУПФ України в Житомирській області про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. Повторно, в 2021 році він звернувся до суду. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі № 240/966/21 його вимоги задоволено, визнано дії ГУПФ України в Житомирській області протиправними щодо відмови в прийнятті архівної довідки про заробітну плату за період з січня 1986 року по 01.01.1991 рік в районнах Крайної Півночі та перерахунку пенсії із затосуванням коефіцієнтів заробітної плати при обчисленні пенсії, з якої обчислювалась пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру заробітної плати. Зобов`язано нарахувати та виплатити йому пенсію з 13.10.2018 року з урахуванням розміру заробітної плати із включенням сум районного коефіцієнта 1,7 та північної надбавки 1,5 на підставі архівної довідки №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018 року за період з 01.01.1986 року по 01.01.1991 року. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року залишено без змін.

Судовий процес є психологічним та фінансовим випробовуванням для нього як пенсіонера, оскільки йому довелося відшукувати значні додаткові фінансові витрати на адвоката та оплату судового процесу. Відповідач умисно та свідомо виступаючи від іменті Держави, принижував його чеасть, гідність, повагу, чим заподіяв йому моральної шкоди. Позивач вважає, що протиправною бездіяльністю ГУПФ України в Житомирській області йому було завдано моральної шкоди в сумі 100000 грн., яка підлягає стягненню із співвідповідача .

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.01.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком була отримана відповідачами 18.01.2022 року. Відповідач ГУПФ України в Житомирській області подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог позивача, зазначив, що після направлення всіх необхідних запитів та отриманні відповідів позивачу було нараховано пенсію. Рішення суду виконуються, пенсія ОСОБА_1 нараховується та виплачується. ГУПФ України в Житомирській області діяло у межах та у спосіб, передбачені законом, не ухилялось від нарахування та виплати пенсії позивачу. В задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач Державна казначейська служба України відзив на позовну заяву не подав.

Представником позивача - ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, просить позовні вимоги задовольнити та критично поставитись до відзиву відповідача.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.4, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди та свою вимогу про її відшкодування позивач обгрунтовує необхідністю звернення до суду з приводу тривалої бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати пенсії у пільговому обчисленні, що призвело до фінансових витрат, тривалого очікування рішення про призначення пенсії.

На підтвердження вимог позивачем подано копію рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року в справі №240/11443/19, копію рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року в справі №240/966/21 та копію постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 року, якими було визнано дії ГУПФ України в Житомирській області протиправними та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням коефіцієнтів за роботу в районах Крайньої Півночі, які стали приводом звернення позивача до суду, позивачеві були спричинені наслідки, визначені ст.23 ЦК України, як підстава відшкодування моральної шкоди, а саме: 1) фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниження честі, гідності та ділової репутації.

Отже, вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування та сплати пенсії були розглянуті судом та таким надана оцінка у рішеннях від 12.03.2020 року в справі №240/11443/19 та від 28.04.2021 року в справі №240/966/21.

Статтею 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Разом з тим, згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (Постанова ВП ВС від 08.04.2020 у справі №180/1560/16-а).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач був зобов`язаний довести суду ті обставини, які свідчать про факт заподіяння йому моральної шкоди (у чому полягає така шкода) та довести розмір заподіяної йому моральної шкоди, який заявлено до відшкодування. Однак, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, суд вважає необхідним в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 263-265 ЦПК України, ст.23, 1167, 1173 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: 10003, м.Житомир, вул.Ольжича,7, .

Суддя Волкова Н.Я.