Ухвала

30 березня 2022 року

м. Київ

справа № 725/2459/21

провадження № 61-2055ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Бабічука Дмитра Дмитровича як представника ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій та рішень,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати неправомірним та скасувати рішення комісії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (далі - АТ «ОГС «Чернівцігаз»), оформлене протоколом від 09 березня 2021 року № 3 в частині задоволення акта про порушення від 11 лютого 2021 року із затвердженням необлікованих об`ємів природного газу та їх вартість, складення акта розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості та окремого платіжного рахунку на суму 39 378,23 грн; зобов`язати АТ «ОГС «Чернівцігаз» за власний рахунок встановити газовий лічильник у житловому будинку на АДРЕСА_1 .

Першотравневий районний суд м. Чернівці рішенням від 08 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу Бабічука Д. Д. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнив частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Адвокат Бабічук Д. Д. як представник ОСОБА_1 01 лютого 2022 року подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предмет спору, підстави позову, встановлені судами правовідносини та застосовані до них правові норми свідчать про те, що ця справа відноситься до справ про захист прав споживача, ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа № 725/2459/21 є малозначною в силу вимог пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеними положеннями пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім цього, посилання заявника в касаційній скарзі що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання адвоката Бабічука Д. Д. як представника ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року та про зупинення дії постанови Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Бабічука Дмитра Дмитровича як представника ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій та рішень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов