ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3511/22 Справа № 215/7255/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 215/7255/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області про встановлення факту перебування на утриманні.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 30 грудня 1964 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Чоловік позивача до 1992 року працював на підземних роботах за списком №1, після чого звільнився за власним бажанням. Позивач працювала до 01.05.1999 року та також звільнилася за власним бажанням. Але, до 14.02.2005 року продовжувала працювати та отримувала заробітну плату, але не в значному розмірі.

Позивач зазначила, що з моменту укладення шлюбу і до смерті її чоловіка вони проживали разом, за однією адресою, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного та мали спільний бюджет. Проте, дохід чоловіка значно перевищував її пенсію. Пенсія чоловіка та страхові виплати, що він отримував, були постійним та основним джерелом засобів до існування їх сім`ї.

До дня смерті чоловік дбав про позивача як міг, забезпечував її продуктами харчування, одягом та ліками, так як її пенсія повністю витрачалася на сплату комунальних платежів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті чоловіка, позивач звернулась до Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення їй страхових виплат по втраті годувальника. Однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що засвідчував би факт її перебування на утриманні померлого ОСОБА_2 .

Позивач вражає, що в неї існують перешкоди в реалізації права на призначення страхових виплат по втраті годувальника.

На підставі наведеного вище позивач просила суд встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 1999 року по 25 грудня 2017 року.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2022 року позов задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Златопіль, Софіївського району, Дніпропетровської області на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що згідно довідки Управління пенсійного фонду України позивач ОСОБА_1 отримує щомісячно пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому не можна вважати, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області - Лутоніну Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, з 09.12.1964 року позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.12).

З 28.02.1984 року вони були зареєстровані та проживали за одною адресою (а.с.18,19).

Проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.9).

Довідкою серія АА №0000185 від 12.10.2018 року міжрайонним профпатологічним МСЕК встановлено причинний зв`язок смерті чоловіка позивача - ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с.10).

За життя чоловік позивача ОСОБА_2 перебував на обліку в Криворізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області як потерпілий на виробництві внаслідок нещасного випадку та професійного захворювання і отримував відповідні страхові виплати до його смерті на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Розмір пенсії ОСОБА_2 за період січень 2017 року - грудень 2017 року, згідно довідки від 22.08.2019 року № 526, склав 36 310,97 грн. (а.с.21).

Крім того, відповідно до довідки від 29.08.2019 року, страхова виплата ОСОБА_2 від Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за період з січня 2017 року по січень 2018 року, склала 45 941,51 грн. (а.с.22).

Відповідно Довідки № 883816, розмір пенсії позивача ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по грудень 2017 року складала 19 225, 51 грн. (а.с.24).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні позивач посилалась на те, що перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2 постійно мешкаючи разом з ним. Допомога, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 була для неї хоч і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Пунктом 2 частини 7 вказаної статті передбачено, що страхові виплати складаються, зокрема, зі страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затверджений постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі - Порядок № 11).

Дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Перелік документів для розгляду справ про страхові виплати передбачений, зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до частини другої зазначеної статті Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк із моменту звернення заявника: копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду; довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку; довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

Вказана норма кореспондується пунктом 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, у якому зазначено перелік документів, необхідних для призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, де крім того зазначено, що у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.

Право осіб, які перебували на утриманні потерпілого, який одержував щомісячну страхову виплату, настає з дати встановлення МСЕК причинного зв`язку смерті потерпілого з раніше одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Листом №2612 від 12.12.2019року Управління повідомило позивача про неможливість призначення на її користь відповідних щомісячних страхових виплат, так як нею до заяви не було додано документів, якими підтверджується факт перебування на утриманні померлого чоловіка (а.с.30).

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції письмові докази, з урахуванням показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в їх сукупності, надають підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2 , постійно мешкаючи разом з ним. Допомога, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 була для неї хоч і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що згідно довідки Управління пенсійного фонду України позивач ОСОБА_1 отримує щомісячно пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому не можна вважати, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки матеріалами справи та показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2 , постійно мешкаючи разом з ним, а допомога, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 , була для неї хоч і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування.

При цьому той факт, що позивач отримує пенсію не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили всі обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: