РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Семенюк Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Головного управління Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог капрал поліції СРПП відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ковальковський Віталій Анатолійович, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 діючи через свого представника, звернувся до суду з позовом про стягнення з ГУНП в Рівненській області на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 капралом поліції Ковальковським В.Л., було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 093597 за порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.І ст. 130 КУпАП. Також, 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №158109 за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУ пАП У країни.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2021 року справа № 557/1331/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 122-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року справа № 557/1399/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Представник позивача зазначає, що, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Вважає, що сума у 10000,00 грн., є мінімальною для відшкодування душевних страждань ОСОБА_1 , відтак, розумною та справедливою. Окрім того, зазначає, що моральна шкода обумовлена тим, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань, у позивача було вилучено водійське посвідчення, що також спричиняло значний дискомфорт протягом усього розгляду адміністративних справ в суді. Моральна шкода також полягає в тому, що ОСОБА_1 , довелося відвідувати судові засідання, переживати за своє майбутнє та доводити свою невинуватість в суді.

Заперечуючи проти задоволення позову від представника відповідача ГУНП в Рівненській області 18.11.2021 року до суду надійшов відзив на позов. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Представник відповідача зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, є одним із джерелом доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівника поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесення постанови за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП підтверджується постановами Гощанського районного суду Рівненської області 20.09.2021 та від 05.10.2021 про закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необгрунтованими, оскільки вказаними постановами неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівника поліції відсутнє.

ГУНП в Рівненській області не погоджується з доводами позивача про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди в зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови працівником поліції. Зазначає, що скасування постанови та протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судові рішення, якими скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та протокол, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, відсутні допустимі докази на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, як і посилається на відсутність доказів наявності та завдання матеріальної шкоди позивачу. Представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. У заяві від 26.01.2022 року представник позивача просить справу слухати без сторони позивача. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області у судове засідання не з`явився, у заяві від 01.04.2022 року просить провести судовий розгляд справи за відсутності представника.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відзиву, заперечень у встановлений законом строк не подано.

Третя особа, капрал поліції СРПП відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ковальковський Віталій Анатолійович, у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 капралом поліції Ковальковським В.Л., було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 093597 за порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.І ст. 130 КУпАП. Також, 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №158109 за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУ пАП У країни.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2021 року справа № 557/1331/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , зач.1 ст. 122-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року справа № 557/1399/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , за ч.І ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц).

Позивачем було доведено, що відносно нього мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, та за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Вказана обставина встановлена постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2021 року справа № 557/1331/21, та постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року справа № 557/1399/21.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Все це призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання.

Обгрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що моральна шкода обумовлена тим, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань, у позивача було вилучено водійське посвідчення, що також спричиняло значний дискомфорт протягом усього розгляду адміністративних справ в суді. Моральна шкода також полягає в тому, що ОСОБА_1 , довелося відвідувати судові засідання, переживати за своє майбутнє та доводити свою невинуватість в суді.

Враховуючи протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Однак сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу у розмірі 1000 грн.

При цьому суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь 5000 грн. матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої, третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем необгрунтовано в чому полягає заподіяна йому матеріальна шкода в розмірі 5000 грн, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин позов в частині позовних вимог про стягнення 5000,00 грн. матеріальної шкоди не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме ордер, угоду про надання юридичної допомоги №18/10-21 від 18.10.2021 року, додаток №1 до угоди про надання юридичної допомоги №18/10-21 від 18.10.2021 року, та квитанцію до прибуткового касового ордеру №18/10-21 від 18.10.2021 року, на суму 5000 грн.

Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами, вони є реальними та співмірними, тому підлягають до стягнення на користь позивача з Державного бюджету України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в сумі 333 грн. 33 коп.

Оскільки позов задоволено лише частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Головного управління Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог капрал поліції СРПП відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ковальковський Віталій Анатолійович, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 333 (триста тридцять три) гривні 33 копійки.

Судові витрати, що складаються із судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Хвильового, буд. 2, м. Рівне, .

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України, місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 13, м. Рівне, .

Третя особа: Капрал поліції СРПП відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ковальковський Віталій Анатолійович, Рівненська обл. смт.Гоща, вул.Застав`я 11.

Суддя І.О.Гордійчук