Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

24 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Лесько Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 11765 від 05.10.2021 року про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 100634 грн. 21 коп. Приватний нотаріус мотивував напис тим, що вона є боржником за кредитним договором № від 13.09.2019 року, укладеного із ТОВ «Інфінанс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є відповідач ТОВ «Вердикт Капітал». Строк платежу за кредитним договором настав, та нею допущено прострочення платежів, а стягнення заборгованості проводиться за період з 14.07.2021 року по 17.08.2021 року.

Позивач вважає, що виконавчий напис № 11765 від 05.10.2021 вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, та приватним виконавцем Пирогою С.С. 22.11.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника. 24.11.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на її доходи, зокрема безпідставно утримано 7980 грн.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. № 11765 від 05.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 110634 грн. 21 коп.; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі7980 грн., судові витрати за надання професійної (правової) допомоги в розмірі 5000 грн., судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К. у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомив, подав на адресу відзив з клопотанням, у якому вказує на необґрунтованості розміру витрат на правову допомогу, заявлену позивачем.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С. у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду цієї справи з врахуванням доводів сторони відповідача, яка містяться у відзиві, поданому 31.01.2022 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 11765 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором

від 13.09.2019 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Інфінанс» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору № 14-07/21 про відступлення прав вимоги від 14.07.2021 року (а.с. 15)

За змістом вказаного виконавчого напису вбачається, що строк платежу за кредитним договору настав, проте боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.07.2021 по 17.08.2021 року: 3 % річних за період з 14.07.2021 року по 17.08.2021 року в сумі 99134 грн. 22 коп., інфляційні збитки за цей же період в сумі 10999 грн. 99 коп., та за вчинення цього виконавчого напису.

22.11.2021 року приватним виконавцем Пирогою С.С. відкрито виконавче провадження № з виконання виконавчого напису № 11765, виданого 05.10.2021 року та цього самого дня винесено іншу постанову про арешт коштів боржника (а.с.19-22).

24.11.2022 року приватним виконавцем Пирогою С.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема дохід ОСОБА_1 , який вона отримує у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 23), та, зокрема з позивача 09.12.2021 року стягнуто відповідно до виконавчого напису суму в розмірі 7980 грн. (а.с. 24).

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19).

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.10.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів.

Судом встановлено, що позивач не визнає заборгованості, вказаної у виконавчому написі. Підтвердження того, що позивач отримала вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором від стягувача до вчинення виконавчого напису нотаріуса суду не надано.

В розпорядженні суду відсутні відомості про те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом саме на підставі нотаріально посвідченому кредитному договорі. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Спростування цих обставин, з-поміж іншого, відсутнє у поданому представником відповідача відзиві.

У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказане також зазначено у постанові Верховного суду від 10.11.2021 року справа №758/14854/20.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

При вирішенні цього спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову у частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. № 11765 від 05.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 110634 грн. 21 коп.

Стосовно стягнення на користь позивача коштів суд зауважує, що ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Правова конструкція норми, закріпленої ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 року у справі № 910/16664/18 та постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 провадження № 61-88св21.

Отже, правові підстави набуття ТОВ «Вердикт Фінанс» грошових коштів у сумі 7980 грн., що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який суд визнає таким, що не підлягає виконанню, відпали, а тому суд вважає, що отримані відповідачем кошти в сумі 7980 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

За таких обставин, суд, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг (а.с. 25-27), та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі, однак в сумі 2500 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову та заяви про забезпечення позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» суд,-

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни № 11765 від 05.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 110634 грн. 21 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 7980 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят) стягнутих коштів на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни № 11765 від 05.10.2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.02.2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська