Справа № 175/582/22
провадження 2о/175/11/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіна Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності документу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 лютого 2022 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності документу. Заявник у своїй заяві посилається на те, що вона 24.01.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання призначення пенсії за віком, проте їй було відмовлено у призначенні пенсії рішенням №048 від 28.01.2022 року у зав`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За даними документами до страхового стажу не зараховано період навчання 01.09.1977-18.07.1978, оскільки прізвище « ОСОБА_1 », яке визначено в атестаті НОМЕР_4 від 18.07.1978, не відповідає даним свідоцтва про укладення шлюбу « ОСОБА_1 », свідоцтву про розірвання шлюбу « ОСОБА_1 » та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища « ОСОБА_1 ».

22 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Заявник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні своїх вимог наполягав.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, відповідних заяв та/або клопотань не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної зацікавленої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно в атестаті НОМЕР_4, виданого « ОСОБА_1 » 18.07.1978 року Міським професійно-технічним училищем №5 м. Керчі Кримської області (а.с.6) прізвище не співпадає з даними свідоцтва про укладення шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.10), свідоцтво про розірвання шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.9) та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу підтвердження дошлюбного прізвища « ОСОБА_1 ».

В свідоцтві про народження « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 место рождения: село Червоное, Нижнегорского района, Крымской области» (російською мовою), що відповідає даним про дату та місце народження, зазначених в паспорті громадянина України (а.с.11), свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_6 та трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.7), де прізвище зазначено російською мовою « ОСОБА_1 ».

Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Встановлено, що в трудовій книжці прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано російською мовою як « ОСОБА_1 » - перекреслено, « ОСОБА_1 » - перекреслено, « ОСОБА_1 » (а.с.7-8). Проте згідно атестату НОМЕР_4 (а.с.6) виданого українською мовою значиться « ОСОБА_1 ».

Відповідно до паспорта заявника серії НОМЕР_2 виданого Дніпропетровським РВ ДМУ України у Дніпропетровській області 18.12.2015 року прізвище зазначено « ОСОБА_1 » проте інші данні, такі як: ім`я, по батькові, дата народження та місце народження співпадають.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, який підтверджує його стаж і характер виконуваної роботи.

Встановити факт належності трудової книжки в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не має змоги.

Звернувшись в січні 2022 року до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 отримала відмову оскільки подані ним документи не дають встановити наявність трудового стажу, оскільки в належній заявнику трудовій книжці не вірно вказано його прізвище, ім`я та по батькові як « ОСОБА_1 » (російська мова), а вірно « ОСОБА_1 » (українською мовою), як в атестаті НОМЕР_4 виданого 18.07.1978 року. Встановлення юридичного факту належності трудової книжки має для ОСОБА_1 суттєве юридичне значення і необхідно для обрахунку трудового стажу та призначення пенсії.

Факт належності заявнику трудової книжки доведений в судовому засіданні вищевказаними доказами.

Згідно п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, із змінами, внесеними постановою КМ України № 497 від 11 квітня 2002 року, якщо прізвище, ім`я та по батькові, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж працівника, не відповідають прізвищу, імені та по батькові зазначеним в паспорті або свідоцтві про народження особи, факт належності документа, що підтверджує трудовий стаж, даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів.

Помилка у правовстановлюючому документі допущена у зв`язку з невірним перекладом прізвища, ім`я та по батькові заявника з російської на українську мову.

Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт належності ОСОБА_1 трудової книжки відкритої на ім`я « ОСОБА_1 » та заповненої 07.07.1982 року, з першим записом від 01.09.1979-20.07.1981 року «Учащаяся профессионально-технического училища № 6 г. Ялта».

Судові витрати залишити за заявником.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 263-266, 315, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності документу - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , атестату НОМЕР_4, виданого ОСОБА_1 18.07.1978 року міським професійно-технічним училищем №5 м. Керчі Кримської області.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко