Номер провадження: 22-ц/813/3641/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю, -

В С Т А Н О В И В:
13 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 25.07.2013р. між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб. Позивачка просила суд розірвати шлюб та поділити спільне майно, набуте в шлюбі, а саме: поділити між сторонами квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., наступним чином:

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- залишити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчев К.Л., про визнання договору купівлі-продажу часткового недійсним та визнання майна особистою приватною власністю, в обґрунтування якої зазначив, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю, та присвоєно справі єдиний №522/21129/18.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 травня 2021 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явився, про розгляд справи вони сповіщалися належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

23 березня 2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Гудкова С.О. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Крім того, адвокат просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року залишити без змін.

При цьому, на підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 04 квітня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно із до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом зазначених положень цивільного процесуального закону є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Здійснивши аналіз вказаних норм законодавства, можна зробити висновок, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: 1) повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; 2) повідомлення позивача про судове засідання належним чином; 3) відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; 4) нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; 5) від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов, не дає права суду залишати позов без розгляду.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №759/6512/17 (провадження №61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі №686/31597/19 (провадження №61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі №450/1805/18 (провадження №61-2329св20).

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 повторно не з`явилась у судове засідання без поважної причини, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дає право суду залишити позовну заяву без розгляду.

Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права.

Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди повинні здійснювати правосуддя на засадах рівності всіх перед законом і недопущення будь-яких дискримінацій з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статтями 128-130 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-6, 13 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю, цивільна справа №522/1815/19 (т. 2 а.с. 5-7).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження на 17 квітня 2019 року (т. 2 а.с. 44).

17 квітня 2019 року задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Гудкова С.О. про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 26 червня 2019 року (т. 2 а.с. 61).

26 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи №522/1815/19 по суті на 21 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 89).

21 серпня 2019 року в судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Власенко Д.В., та представник ОСОБА_2 адвокат Гудков С.О., розгляд справи відкладено на 21 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 95).

21 жовтня 2019 року в судове засіданні сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 26 листопада 2019 року (т. 2 а.с. 98).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року об`єднано в одне провадження справу №522/21129/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна зі справою №522/1815/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю, та присвоєно справі єдиний №522/21129/18 (т. 2 а.с. 102).

26 листопада 2019 року в судове засіданні сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 05 лютого 2020 року (т. 2 а.с. 103, 119).

05 лютого 2020 року задоволено клопотання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Власенко Д.В. про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 26 березня 2020 року (т. 2 а.с. 119).

26 березня 2020 року у зв`язку із введенням на території України карантину з 12 березня до 03 квітня 2020 року, відповідно до постанови КМУ від 11.03.2022р. №211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19», розгляд справи відкладено на 02 червня 2020 року (т. 2 а.с. 135).

02 червня 2020 року сторони в судове засідання не з`явились, по справі оголошено перерву до 30 вересня 2020 року (т. 2 а.с. 136).

30 вересня 2020 року ні ОСОБА_1 , ні його представник в судове засідання не з`явились, ухвалено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2020 року (т. 2 а.с. 148).

25 листопада 2020 року судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання відкладено на 17 березня 2021 року (т. 2 а.с. 165).

Судова кореспонденція із судовою повісткою про виклик ОСОБА_1 до суду на 17 березня 2021 року повернулась не вручена, із поміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.с. 169-170).

Таким чином, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання на 17 березня 2021 року.

17 березня 2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 20 травня 2021 року (т. 2 а.с. 176).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судову повістку про виклик до суду на 25 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав 25 березня 2021 року (т. 2 а.с. 186).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання майна особистою власністю залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача ОСОБА_1 ..

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки для залишення без розгляду позовної заяви має існувати одночасно дві обставини, а саме: належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи та повторна, тобто друга поспіль неявка в судове засідання.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судове засідання на 17 березня 2021 року і не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції при постановлені ухвали від 20 травня 2021 року про залишення позову без розгляду не вірно застосував норми п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України процесуального законодавства, оскільки в даному випадку відсутня повторна, друга поспіль неявка в судове засідання позивача, тому дана ухвала є передчасною та не відповідає вимогам діючого ЦПК України.

Також слід зазначити, що за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ст. 223 ЦПК України).

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що явка позивача ОСОБА_1 обов`язковою не визнавалась.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає, а судом першої інстанції не вказано, з яких саме підстав неможливо було розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 чи його представника та жодним чином не вмотивував, яким чином неявка ОСОБА_1 перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 04 квітня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк