№ 175/3261/21
провадження 2-сз/175/4/22
УХВАЛА

11 квітня 2022 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Васюченка О.Г.,

при секретарі Кульпіній Л.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні в смт. Слобожанське заяву ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору по цивільній за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі. В жовтні 2021 року позивач доповнив (збільшив розмір позовних вимог) позовні вимоги та просив стягнути мінімальний заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 94 169 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року у задоволені позову відмовлено у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та залишено зарахунок позивача.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 07 квітня 2022 року звернувся до суду з заявою про повернення сплаченого судового збору по справі, оскільки позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому судовий збір у розмірі 941 гривень 70 коп було сплачено помилково, у зв`язку з чим слід постановити ухвалу про повернення помилково сплаченого судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та заяви вважаю за необхідне в її задоволенні відмовити, оскільки судом встановлено, що позовна заява з урахуванням збільшення розміру позовних вимог містила вимоги про поновлення на роботі та вимоги про стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу, однак пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», стосується тільки позовних вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі і не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 761/943/18, від 15 лютого 2021 року в справі № 372/4328/19, від 17 червня 2021 року у справі № 725/5849/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 265/5327/20.

Також судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року, що у встановленому законом порядку набрало законної сули у задоволені позову відмовлено у повному обсязі та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та залишено зарахунок позивача, тобто втрішення питання розподілу судових витрат.

Крім того слід зазначити, що представник позивача у своїй заяві просить суд повернути помилково сплачений судовий збір, оскільки позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тобто судовий збір по справі було сплачено помилково.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік підстав коли сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, однак заява та обставини (помилково сплачено судовий збір), якими вона обґрунтована, про повернення судового збору по справі не містить передбачених цією статтею підстав для повернення судового збору по справі.

Враховуючи вище наведене передбачених законом підстав для повернення сплаченої суми судового збору не має та не встановлено.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаної заяви, оскільки вона не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для її задоволення судом та за вказаних вище підстав немає, а тому вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 133 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повернення сплаченого судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Суддя - О.Г. Васюченко