ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2926/22 Справа № 199/2731/21 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем по день смерті, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, який уточнювався (а.с. 149 - 154), до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем по день смерті, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою.

Мотивуючи свій позов зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка позивачу доводилася мачухою, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріуса, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 окрім позивача ніхто не звертався. Позивач зазначав, що має право на спадщину в силу ст. 1264 ЦК України.

Просив суд встановити факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем з вересня 2011 року по день її смерті та встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою: у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційною скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , з 06.02.2015 р. (а.с. 10). А з 17.12.2004 р. по 06.02.2015 р. ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 61 звор.).

Позивач є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 14).

ОСОБА_4 , батько позивача, помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

За життя ОСОБА_4 11.05.2001 р. уклав шлюб із ОСОБА_6 (після одруження прізвище дружини - ОСОБА_1 ), що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 16).

ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 19.09.2011 р. (а.с. 18-19,22) та яку вона придбала після смерті чоловіка - ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 за адресою належного їй на праві власності майна зареєстрованою не була.

Відповідно до відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , в період з 11.02.2003 по 06.03.2007 (а.с. 58).

Згідно з інформацією Державної міграційної служби ГУ в Дніпропетровській області від 05.03.2021 р. №1201 встановлено, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться (а.с. 99).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 13); причина смерті ОСОБА_3 дифузний кардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті (а.с. 91).

23.03.2021 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 51).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального окргу Арсеньєвої А.А. від 23.03.2021 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 , оскільки ним не подано у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та не надано копії рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 (а.с. 36).

Заявлені позовні вимоги, позивач обґрунтовує наступними доказами та вважає, що вони повністю доводять, як факт його проживання однією сім`єю із спадкодавцем з вересня 2011 року по день її смерті, так і факт його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою: у квартирі АДРЕСА_1 .

Так, право власності, яке набула за життя ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2011 року (а.с. 18-19).

Також, у підтвердження факту проживання однією сім"єю зі спадкодавцем позивач доводить нотаріально посвідченою довіреністю від 11.02.2015 р., якою позивач уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у комунальних установах (водо-, газо-, енергопостачання та інших), протипожежних та охоронних органах, у телефонних компаніях, постачальників телевізійних та кабельних послуг, послуг Інтернету, тощо - з укладання, зміни чи розірвання від імені ОСОБА_1 договорів на обслуговування належної йому квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та на постачання вищевказаних послуг, з правом сплати від його імені всіх необхідних платежів та інші повноваження (а.с. 143).

Крім того, на підтвердження своїх доводів, щодо понесення позивачем особисто, за власні кошти, за період спільного постійного проживання, витрат з утримання майна, яке на праві власності належить ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_1 , позивач надав у копіях наступні докази: - квитанції: за оплату за спожитий газ від 12.03.2020 р. (період оплати 20.02.2020 - 20.02.2020), платник ОСОБА_1 , на загальну суму 77,00 грн. (а.с. 122); - від 12.02.2020 р. за оплату за спожитий газ (період оплати 01.2020 - 01.2020), платник ОСОБА_1 , на загальну суму 112,00 грн. (а.с. 122); - від 19.12.2019 р. про оплату за газопостачання (період оплати 11.2019 - 11.2019), платник ОСОБА_1 , на загальну суму 112.00 грн. (а.с. 122); - від 12.02.2020 за оплату за розподіл (доставку) природного газу (період 01.2020 - 01.2020), платник ОСОБА_1 , на загальну суму 8,04 грн.; - про оплату 12.03.2020 р. за розподіл (доставку) природного газу, період оплати 02.2020 - 02.2020, платник ОСОБА_1 на загальну суму 8,04 грн. (а.с. 123); - про оплату 05.05.2020 за послуги інтернет на загальну суму 200,00 грн., платник ОСОБА_1 (а.с. 123); - від 11.05.2016 р. про оплату за інтернет, платник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 124); - від 14.11.2019 та від 07.06.2019 р.р. про сплату ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн., платник не зазначений (а.с. 125); - квитанцію - дата нерозбірлива, про сплату 134,50 грн. ТОВ «Стар Лінк», платник не зазначений (а.с. 126); - від 09.02.2018 р. про сплату ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн., платник не зазначений (а.с.126); - квитанцію за послуги інтернет від 19.12.2019 р. на суму 165,00 грн., платник ОСОБА_1 (а.с. 126); - квитанцію від 19.12.2019 р. про оплату комісії з платника ОСОБА_1 (а.с. 126); - квитанцію (дата нерозбірлива) про сплату ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн., платник не зазначений (а.с. 127); - квитанцію про сплату 10.11.2017 р. ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн. ТОВ «Ста Лінк» 134,50 грн., платник не зазначений (а.с. 127); - квитанцію про сплату 08.12.2017 р. ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн. 134,50 грн., платник не зазначений (а.с. 127); - квитанцію про сплату 26.05.2017 р. ТОВ «Стар Лінк» 134,50 грн. 134,50 грн., платник не зазначений (а.с. 127); - квитанцію про сплату 19.12.2019 р. 350,00 грн. на користь КПЖРЕП Самарського району, платник ОСОБА_1 , період оплати 11.2019 - 11.2019 (а.с. 128); - квитанцію про оплату 12.02.2020 р. 700 грн. на користь КПЖРЕП Самарського району платник ОСОБА_1 , період оплати 01.2020 - 01.2020 (а.с. 128); - квитанцію про оплату 12.03.2020 р. 350,00 грн. на користь КПЖРЕП Самарського району, платник ОСОБА_1 (а.с. 128);- квитанцію про сплату (дата нерозбірлива) 20.00 грн. за вивіз сміття, платник ОСОБА_1 , період оплати 01.2020- 01.2020 (а.с. 129); - квитанцію про сплату 12.03.2020 р. 30.00 грн. за вивід сміття, платник ОСОБА_1 , період оплати 02.2020- 02.2020 (а.с. 129); - квитанцію про оплату 12.03.2020 р. 1 000,00 грн. за опалення, платник ОСОБА_1 , за опалення адреса АДРЕСА_1 , період оплати 02.2020 - 02.2020 (а.с. 130); - квитанцію про оплату 19.12.2019 р. 200,00 грн. за послуги водоспоживання та водовідведення, період оплати 11.2019 - 11.2019, платник ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (а.с. 131); - квитанцію від 12.03.2020 про сплату 200,00 грн. за послуги водоспоживання та водовідведення, період оплати 02.2020 - 02.2020 , платник ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 131); - квитанцію від 12.02.2020 про сплату 100,00 грн. за послуги водоспоживання та водовідведення, платник ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , період оплати 01.2020 - 01.2020 (а.с. 131); - квитанцію від 12.03.2020 про сплату 494,00 грн. за електропостачання, платник ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 132); - квитанцію від 12.02.2020 про сплату 746,00 грн. за електропостачання, період оплати 01.01.2020 - 31.01.2020 , платник ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 132); - квитанцію від 19.12.2019 про сплату 595,00 грн. за електропостачання, платник АДРЕСА_1 (а.с. 132).

У обгрунтування доводів позивача про його участь у веденні спільного господарства та придбанні спільних речей зі спадкоємцем, у підтвердження факту спільного постійного проживання за спірною адресою надав в якості доказів: - фіскальний чек про оплату 08.07.2013 р. 535,90 грн. за придбання цифрового ефірного приймача (а.с. 133); - фіскальний чек про оплату 01.01.2018 р. витяжки та кронштейну (а.с. 133); - товарний чек віл 17.02.2015 р. про придбання матрацу, внесення передоплати в розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 134); - товарний чек про придбання 09.04.2017 змішувача, шлангу, голки на суму 440,00 грн. (а.с. 135); - товарний чек про придбання 09.04.2017 р. сифону на суму 70,00 грн. (а.с. 135); - чек про оплату лінолеуму 11.02.2015 р. (а.с. 136); - фіскальний чек про придбання 11.02.2015 р. будівельних матеріалів, газової колонки, плити та інш. на суму 7 066,75 грн. (а.с. 136) - без зазначення адреси встановлення та прізвища покупця; - накладна №34 від 20.04.2020, згідно якої ОСОБА_1 до сплати 5 650,00 грн. (а.с. 137) - без зазначення адреси встановлення, а також акт від 30.03.2017 року про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 144) - наданий акт не містить інформації щодо його підписання позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, позивач у обгрунтування заявлених вимог просив допитати в якості свідків: себе особисто, про що подав письмову заяву, а також інших осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Так, допитаний в якості свідка в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що після одруження його батька ОСОБА_4 на ОСОБА_3 вони усі разом проживали у АДРЕСА_3 . Після смерті батька вказана квартира була продана, та на ім`я позивача була придбана квартира у АДРЕСА_5 . ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 працювала у магазині продавцем. Сім`ю складали: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_11 (рідний брат позивача) та ОСОБА_2 - син ОСОБА_3 від іншого шлюбу. Відносини у родині були добрі. Спільно облаштовували житло, придбавали побутову техніку, разом із ОСОБА_3 несли витрати по утриманню квартири по АДРЕСА_1 , робили ремонт. Позивач зазначав, що за характером роботи він часто їздив у відрядження до Польщі, Чехії, Германії, працював на заводах. Реєстрація місця проживання позивача проведена у гуртожитку по АДРЕСА_2 , це пов`язано із проведенням в Україні АТО та переховуванням від призиву.

Допитаний свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції зазначала, що вона була подругою ОСОБА_3 . Одразу як ОСОБА_3 переїхала у квартиру АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_11 мешкав разом із нею, вона сподівалася на його допомогу, він працював за кордоном та завжди пересилав їй гроші, вона не відчувала брак грошей. Він їй дзвонив майже кожного дня та цікавився станом її здоров"я. Усі речі ОСОБА_11 знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 та ОСОБА_3 разом робили ремонт, бо вона сама не мала такого доходу, аби нести такі витрати. З березня 2020 р. ОСОБА_3 лежала у лікарні, вона була прикута до ліжка, свідок відвідувала її у лікарні, згодом ОСОБА_3 померла.

Свідок ОСОБА_9 допитаний судом першої інстанції зазначав, що він мешкає по АДРЕСА_8 . Познайомився із позивачем ОСОБА_1 у 2019 році. ОСОБА_3 працювала у магазині, який розташований у буд. АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 (позивач) мешкав разом із ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , допомагав їй в усьому, допомагав продуктами та ліками, робив ремонт, купував будівельні матеріали, міняв труби, організував поховання та оплатив його. Коли ОСОБА_3 лежала у лікарні, то ОСОБА_1 оплачував її лікування, останні два місяці перед смертю вона була прикута до ліжка.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_13 пояснив суду, що є рідним братом позивача. Мешкає у АДРЕСА_9 , а ОСОБА_1 (позивач) мешкав разом із мачухою ОСОБА_3 у квартирі по АДРЕСА_1 . Коли помер їх батько ОСОБА_4 , вони продали квартиру, придбали дві квартири (одну для ОСОБА_1 , а іншу для ОСОБА_13 ). Свідок деякий час мешкав разом із ОСОБА_1 та мачухою у квартирі по АДРЕСА_1 , але згодом одружився та переїхав до дружини. У квартирі по АДРЕСА_1 робився капітальний ремонт спільними зусиллями. ОСОБА_1 (позивач) придбавав всю техніку. Позивач їздив на заробітки до Чехії та Польщі. Постійно проживав із мачухою ( ОСОБА_3 ), а свою квартиру він здавав в найм, з оренди квартири сплачувалися комунальні послуги за квартиру по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 (позивач) був зареєстрований за іншою адресою, оскільки почалася АТО та військкомат не давав спокою.

Інших доказів позивачем не надавалось, судом не досліджувалось.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Час відкриття спадщини визначається ч. 2 ст. 1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ): 17.04.2015 - 17.04.2020 р.р.

На підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, останнім були надані суду першої інстанції:

1) квитанції про часткову сплату комунальних та телекомунікаційних послуг;

2) квитанції та чеки про придбання матеріалів для проведення ремонтних і сантехнічних робіт, матрацу, витяжки, газової колонки та телеприймача;

3) документи на підтвердження понесених позивачем витрат на організацію поховання;

4) довіреність на представництво інтересів позивача померлою ОСОБА_3 від 11.02.2020 р.;

5) акт про виконання технічної перевірки енергопостачапьною компанією.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що наданими доказами та показами свідками підтверджується факт його проживання із спадкодавцем однією сім`єю, зважаючи на наступне.

Судом на підставі відомостей про реєстрацію місця проживання, що містяться у паспорті позивача, встановлено, що реєстрація місця проживання позивача - АДРЕСА_2 , а адреса спадкового майна - АДРЕСА_1 , що не є тотожними.

Разом з тим, на підтвердження фактичного місця проживання спадкодавця ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних доказів надано не було (наприклад, відповідних актів складених та посвідчених компетентними органами).

Крім того, як було встановлено в ході розгляду справи і зазначене підтверджено матеріалами спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , остання не була зареєстрована за адресою належного їй на праві власності майна- АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , з 11.02.2003 п 06.03.2007 (а.с. 58).

Згідно з інформацією Державної міграційної служби ГУ в Дніпропетровській області від 05.03.2021 р. №1201 встановлено, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться (а.с. 99).

Не зважаючи на покази позивача, допитаного судом в якості свідка, на те, що він, маючи власне житло ( АДРЕСА_5 ), здавав його в оренду та отримані грошові кошти (орендну плату) витрачав на сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , суд позбавлений можливості встановити даний факт, оскільки покази позивача, допитаного судом в якості свідка із зазначеного питання не є допустимим доказом в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не було надано договору найму житла, укладеного між ОСОБА_11 та наймачем (ч. 1 ст. 811 ЦК України) та письмових доказів отримання ОСОБА_11 плати за найм даного житла (ст. 815 ЦК України).

Докази на підтвердження права власності позивача на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_5 , також відсутні.

Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження отримання ним доходу та його розміру, зокрема, у період з 17.04.2015 р. по 17.04.2020 р., або наявності грошових заощаджень в розмірі, який дозволяв би утримувати себе та спадкодавця та нести витрати, зокрема, пов`язані із утриманням нерухомого майна, лікуванням ОСОБА_3 .

Також, позивач не надав доказів на підтвердження хвороби ОСОБА_3 та лікування останньої, що позбавляє суд дійти до висновку про фактичну обізнаність позивача про стан здоров`я (хворобу) ОСОБА_3 , як і відсутні докази про потребу ОСОБА_3 у сторонньому догляді у зв`язку зі станом її здоров`я та її підтримання позивачем протягом не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Стосовно наданих позивачем доказів про причину смерті (а.с. 12) та на підтвердження витрат позивача на поховання (а.с. 137), то наявність вказаної довідки та доведення понесення вказаних витрат не відноситься до предмету доказування по даній справі.

Вказані витрати та довідка про причину смерті не ототожнюються із проживанням однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини в розумінні статті 77 ЦПК України не містять інформації щодо предмета доказування.

Щодо інших доказів, то колегія суддів зазначає, що довіреність від 11.02.2015 р. на представництво інтересів ОСОБА_1 громадянкою ОСОБА_3 бути представником у комунальних установах (водо-, газо-, енергопостачання та інших) протипожежних та охоронних органах, у телефонних компаніях, постачальників телевізійних та кабельних послуг, послуг Інтернету, тощо-з укладання, зміни чи розірвання від імені ОСОБА_14 договорів на обслуговування належної йому квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та на постачання вищевказаних послуг, з правом сплати від його імені всіх необхідних платежів та ін. повноважень (а.с. 141) не свідчить про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю з 17.04.2015 р. по 17.04.2020 р.

Вказана довіреність, виходячи з її змісту, підтверджує лише волевиявлення ОСОБА_1 та видана для його представництва перед третіми особами.

Судом на підставі квитанцій про сплату житлово - комунальних послуг та про сплату інших послуг (інтернет) дійсно встановлено понесення певних витрат.

Проте, лише частина квитанцій містить адресу знаходження нерухомого майна (Спартака, 56/10), за надані послуги здійснена оплата (а.с. 124, 130-132). Решта квитанцій вказаної адреси не містить, що унеможливлює встановити факт оплати послуг з утримання майна саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно інших наданих позивачем доказів (фіскальний чек про оплату 08.07.2013 р. 535,90 грн. за придбання цифрового ефірного приймача (а.с. 133), фіскальний чек про оплату 01.01.2018 р. витяжки та кронштейну (а.с. 133), товарний чек віл 17.02.2015 р. про придбання матрацу, внесення передоплати в розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 134), товарний чек про придбання 09.04.2017 змішувача, шлангу, голки на суму 440,00 грн. (а.с. 135), товарний чек про придбання 09.04.2017 р. сифону на суму 70,00 грн. (а.с. 135), чек про оплату лінолеуму 11.02.2015 р. (а.с. 136), фіскальний чек про придбання 11.02.2015 р. будівельних матеріалів, газової колонки, плити та інш. на суму 7 066,75 грн. (а.с. 136), накладна №34 від 20.04.2020, згідно якої ОСОБА_11 до сплати 5 650,00 грн. (а.с. 137), акт про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 144), то вони не спростовують вищенаведені висновки суду.

Крім того, позивач якого було допитано в якості свідка зазначав, що він періодично виїжджає на роботу за кордон, що також спростовує його твердження про постійне його проживання разом із спадкодавцем, ведення спільного господарста.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що власне доброзичливе ставлення позивача до нині померлої ОСОБА_3 , яка була дружиною покійного батька позивача, та за життя ОСОБА_3 до позивача не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України дає право на спадщину.

Щодо показань свідків, то жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Доказування зазначених вище обставин не може ґрунтуватися виключно на показаннях свідків.

Така правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц.

Також, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем невірно обраний спосіб захисту.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Можливість ефективного захисту прав у судовому порядку є запорукою дотримання принципу верховенства права та виконання вимог ст. 15 ЦК України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині доступу до справедливого суду та забезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту.

За ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспоренння.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, по має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В силу ст. 1264 ЦК України право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відтак, саме встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підлягає встановленню в судовому порядку, тоді як встановлення юридичних фактів, зазначених позивачем: про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем з вересня 2011 року по день її смерті, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_1 - не вимагається.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивач не довів факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов язків, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко