КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Маринушкіна А.Г.звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідаціїпублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») Ірклієнка Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд), про захист прав споживачів фінансових послуг, зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позову зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2015 року у справі № 727/1439/15-ц задоволено його позовні вимоги до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України(далі - НБУ) від 17 вересня 2015 року № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим 17 вересня 2015 року рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 171розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

17 грудня 2015 року згідно постанови Правління НБУ № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

16 січня 2016 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявами (кредиторськими вимогами) про задоволення вимог кредитора на загальну суму 1 030 349,88 грн на підставі судового рішення у справі № 727/1439/15-ц, яке набрало законної сили.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 7 квітня 2016 року № 488 було затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Листом уповноваженої особи Фонду від 26 січня 2018 року за № 3-131100/660 позивача повідомлено про включення його кредиторської вимоги на суму 1 030 349,88 грн до восьмої черги кредиторів.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 серпня 2018 року у справі № 826/16044/16 зобов`язано уповноважену особу ФГВФО Ірклієнка Ю.П.подати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, зокрема, щодо позивача у розмірі 186 372,37 грн.

Позивач вважає, що включення його кредиторських вимог, які перевищують гарантовану суму відшкодування, до восьмої черги не відповідає положенням статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на те, що йому було виплачено гарантовану суму вкладу у розмірі 186 372,37 грн, а сума заборгованості у розмірі 830 349,88 грн має бути включена до четвертої черги кредиторів.

На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати неправомірним включення уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнком Ю.П. належних та заявлених ОСОБА_1 до банку кредиторських вимог на суму 1 030 349,88 грн до кредиторських вимог восьмої черги; зобов`язати уповноважену особу Фонду Ірклієнка Ю.П. акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ОСОБА_1 , внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення акцептованих вимог позивача у розмірі 830 349,88 грн, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження виконавчою дирекцією ФГВФО; а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиторські вимоги ОСОБА_1 у розмірі 843 977,51 грн, як такі, що підлягають задоволенню у четверту чергу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що виходячи з приписів частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредиторські вимоги вкладника - фізичної особи, які перевищують суму, виплачену Фондом, мають відноситись до четвертої черги кредиторів, тому сума, яка перевищує розмір виплаченої позивачу суми гарантованого відшкодування, є вимогою останнього саме четвертої черги.Разом з тим, при здійснені підрахунку розміру кредиторської заборгованості представником позивача було допущено помилку, адже акцептована сума вимог кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» становить 1 030 349,88 грн, гарантована сума виплачена позивачу - 186 372,37 грн, а отже розмір акцептованих вимог кредитора, які перевищують гарантовану суму складає 843 977,51 грн. За наведених обставин наявні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання уповноваженої особи ФГВФО внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме кредиторські вимоги позивача у розмірі 843 977,51 грн, як такі, що підлягають задоволенню у четверту чергу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховані правові висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 9 червня 20121 року у справі № 761/13839/19 з аналогічним предметом позову, що зводяться до того, що відповідачем у справі, яка переглядається, має бути банк, інтереси якої представляє уповноважена особа Фонду, а не сама уповноважена особа, як помилково вказано у позовній заяві та, як наслідок, суд повинен був відмовити у позові до неналежного відповідача.

Місцевим судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: пункт 4 частини першої статті 2 та пункти 4, 8 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також абзац 2 пункту 12 частини першої розділу VII Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 21 серпня 2017 року № 3711 та залишено поза увагою, що на дату звернення з кредиторськими вимогами на рахунках позивача обліковувались кошти в сумі 13 627,63 грн, тобто у меншому розмірі, ніж гарантовано Фондом, а позивач не звертався до уповноваженої особи Фонду із заявою про внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «Банк «Фінанси та Кредит». Крім того, судом не було взято до уваги судове рішення в адміністративній справі № 826/16044/16 та правові наслідки набрання таким рішенням законної сили, зокрема, щодо внесення змін до реєстру кредиторів, і як наслідок, не встановлено часу, з якого позивач набув права на внесення змін до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФГВФО - адвокат Шилець А.Р. просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовуОСОБА_1 відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість зроблених судом першої інстанції висновків.

Відзив позивача на апеляційну скаргу не надійшов, а в надісланих на суду апеляційної інстанції заявах представник позивача - адвокат Маринушкін А.Г. просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судові засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 22 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив у справі № 727/1439/15-ц рішення, яким стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суми банківського вкладу: за договором-заявою № 300131/73085/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 17 червня 2014 року у розмірі 252 000,00 грн та нараховані проценти у розмірі 24 514,00 грн; за договором-заявою № 300131/81873/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10 липня 2014 року у розмірі 16 800,00 дол. США та нараховані проценти у розмірі 1 134,00 дол. США; за договором-заявою № 336235/2357/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 13 лютого 2014 року у розмірі 79 520,00 грн та нараховані проценти у розмірі 17 641,33 грн; за договором-заявою № 336235/2257/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 13 лютого 2014 року у розмірі 197 453,15 грн та нараховані проценти.

17 вересня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку строком на три місяці з 18 вересня 2015 по 17 грудня 2015 року включно.

17 грудня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», а 18 грудня 2015 року відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 230 у банку розпочато процедуру ліквідації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку з 18 грудня 2015 по 17 грудня 2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб від 27 листопада 2017 року № 5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки до 17 грудня 2019 року включно.

Встановлено, що 16 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду з кредиторською вимогою щодо визнання його кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заборгованістю, що виникла на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2015 року, яке набрало законної сили.

Згідно із довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 10 травня 2016 року № 9-334200/701 рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 7 квітня 2016 року № 488 затверджено перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» і у вказаному реєстрі міститься інформація про включення кредиторських вимог ОСОБА_1 на загальну суму 1 030 349,88 грн, яку включено до восьмої черги кредиторів.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 серпня 2018 року у справі № 826/16044/16 зобов`язано уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. подати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, зокрема щодо ОСОБА_1 в сумі 186 372,37 грн. Вказане рішення адміністративного суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (провадження № 11-139апп19).

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що гарантовану суму вкладу у розмірі зазначеному у вищевказаному судовому рішенні позивач отримав за рахунок Фонду.

У межах даної цивільної справи ОСОБА_1 пред`явив позов до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідаціїПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. та до самого Фонду й просив суд визнати неправомірним включення першим відповідачем належних та заявлених ним до банку кредиторських вимог на суму 1 030 349,88 грн до кредиторських вимог восьмої черги, зобов`язати уповноважену особу акцептувати (визнати) його кредиторські вимоги, внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення акцептованих вимог у розмірі 830 349,88 грн, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу, а також подати зміни, внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження виконавчою дирекцією ФГВФО.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредиторські вимоги вкладника - фізичної особи, які перевищують гарантовану суму відшкодування, виплачену Фондом, мають відноситись до четвертої черги кредиторів, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме кредиторські вимоги позивача у розмірі 843 977,51 грн, як такі, що підлягають задоволенню у четверту чергу.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на час розгляду справи судом першої інстанції у ПАТ «Фінанси та Кредит» розпочата процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, у випадках, встановлених цим Законом (частина перша статті 3 і пункт 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина перша статті 36 Закону № 4452-VI).

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку (пункт 1 частини другої статті 37 Закону № 4452-VI).

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому у цивільному спорі щодо неналежного виконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу після початку процедури виведення Фондом банку з ринку належним відповідачем є банк, а не Фонд.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону № 4452-VI).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону № 4452-VI).

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи) або через представника (частина третя статті 58 ЦПК України).

Оскільки уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі за позовом до банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц (провадження № 14-263цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17 (провадження № 14-450цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18 (пункт 38).

У цивільному процесі уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем у справах як за позовом до Фонду, працівником якого є ця особа, так і за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду вона діє.

Належним відповідачем у цій справі є банк, від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінанси та Кредит».

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у випадку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відтак, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справі, що переглядається апеляційним судом, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П. є неналежним відповідачем. Проте місцевий суд зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог, пред`явлених до уповноваженої особи Фонду, хоча за обставинами цієї справи у задоволенні позовних вимог належало відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

Та обставина, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на даний час не припинено як юридичну особу, не позбавляє позивача можливості захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом, правильно визначивши суб`єктний склад учасників спірних правовідносин.

До такого висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 червня 2021 року в справі № 761/13839/19 (провадження № 61-21219св19) за позовом фізичної особи - вкладника до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 рокуу справі № 461/804/19 (провадження № 61-2077св20).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18) (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) (пункт 75)).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людининеодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання уповноваженої особи Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо кредиторських вимог ОСОБА_1 у розмірі 843 977,51 грн, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу, суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку не є належним відповідачем у розумінні вимог цивільного судочинства.

Крім того, суд помилково вважав, що уповноважена особа у правовідносинах, що склались між сторонами у цій справі, є представником Фонду, оскільки спір щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим, а уповноважена особа Фонду у таких правовідносинах виконує не владні управлінські функції (як представник Фонду), а здійснює представництво інтересів банку-відповідача як сторони відповідного договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі 761/29213/18 (провадження у справі № 14-541цс19).

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_1 виключно до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П., а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Позивач, реалізовуючи свої процесуальні права на власний розсуд, судове рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, в апеляційному порядку не оскаржував.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, рішення суду першої інстанції з урахуванням вимог частини першої статті 367 ЦПК України у цій частині апеляційним судом не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог у цьому разі по суті спору не переглядаються.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до уповноваженої особи Фонду Ірклієнка Ю.П. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг, зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку у зв`язку з неправильним визначенням суб`єктного складу учасників справи, не досліджуючи при цьому питання законності відмови уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо включення кредиторських вимог позивача до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом на залишок суми 843 977,51 грн.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з підстав порушення відповідачем приписів частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про захист прав споживачів фінансових послуг, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позовних вимог, то документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 1 152,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги необхідно компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Компенсувати уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідаціїпублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошовій Світлані Василівні за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 152,60 грн (одну тисячу сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній