Ухвала

Іменем України

11 лютого 2022 року

місто Київ

справа № 296/362/21

провадження № 61-1044ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2021 року у складі судді Адамовича О. Й. та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М., Грігорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у січні 2021 року звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) кошти депозитного вкладу № на підставі договору банківського вкладу від 27 червня 2008 року у розмірі 10 390 743, 00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 27 червня 2008 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю КБ «Західінкомбанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Елітний» в національній валюті на суму 13 331 000, 00 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року № 433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» (далі -ПАТ «Західінкомбанк») та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 липня 2014 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» і призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації зазначеного банку, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк».

У 2018 році Фонд виплатив йому гарантовану суму у розмірі 200 000, 00 грн. У лютому 2019 року він звернувся до Фонду з вимогою про повернення іншої частини депозитних коштів та зміну черговості виплати кредиторської заборгованості за депозитним вкладом з четвертої черги на першу.

Відповідно до повідомлення Фонду така вимога не надходила, тому не внесена до переліку акцептованих вимог кредиторів.

У листопаді 2020 року віну черговий раз звернувся до відповідача з вимогою про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів та виплати коштів.

Згідно наданої Фондом відповіді, ОСОБА_1 не виступав кредитором та не був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк», при цьому повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Західінкомбанк» припинено.

На переконання позивача, саме Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» мала надати інформацію Фонду про необхідність внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги ОСОБА_1 Така бездіяльність Уповноваженої особиФонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» є протиправною, а тому просить зобов`язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги позивача у розмірі 10 390 743, 20 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що зобов`язання щодо відшкодування гарантованої суми вкладу Фонд виконав у повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач, із заявою про включення його кредиторських вимог, в межах строків визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до Уповноваженої особи не звертався, натомість, 27 лютого 2019 року звернувся із заявою про зміну черговості виплати кредиторської заборгованості. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк», листом від 26 березня 2019 року надано відповідь про відсутність кредиторських вимог ОСОБА_1 у переліку акцептованих вимог кредиторів.

Отже, позивач, на власний розсуд розпорядився своїм правом на звернення з кредиторськими вимогами до ПАТ «Західінкомбанк», наслідком чого стало припинення зазначеногоправа у зв`язку з пропуском строку, передбаченого статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також зазначив, що Фонд не перебував із позивачем у договірних відносинах. Договір банківського вкладу «Елітний», з приводу якого виник спір, позивач уклав з ПАТ «Західінкомбанк», а не із Фондом. Фонд не був стороною зазначеного правочину, заміна сторони у договорі банківського вкладуз банку на Фонд не відбувалася, а тому відсутні підстави для стягнення з Фонду коштів за вкладом позивача у ПАТ «Західінкомбанк».

Зауважив, що у зв`язку із завершенням ліквідації банку та припиненням повноважень Фонду внесення будь-яких змін до реєстру акцептованих кредиторських вимог є неможливим, так само як і задоволення вимог кредиторів.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції установив, що позивачу у 2018 році була виплачена гарантована сума вкладу в розмірі 200 000, 00 грн.

Відмовляючи у стягненні з відповідача суми в розмірі 10 390 743, 00 грн, яка перевищує гарантовану Фондом суму вкладу, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, установив, що позивач у строк, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не звертався із заявою про включення зазначеної суми вкладу до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що підлягала включенню до четвертої черги. Суд відхилив як необгрунтовані аргументи позивача про те, що його вимоги підлягали включенню до першої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів з підстав надання ним 30 жовтня 2008 року особистого зобов`язання кредитору MORISON CONSULTING (NZ) LIMITED про трансплантацію внутрішніх органів у разі неповернення ним позики, оскільки таке зобов`язання позивача не може вважатися зобов`язанням, що виникло із заподіяння шкоди життю та здоров`ю. Суд погодився з доводами відповідача про неможливість покладення на Фонд зобов`язання із виплати позивачеві заявленої ним суми вкладу поза межами процедури ліквідації банку, та після його фактичного припинення 03 травня 2019 року як юридичної особи у зв`язку з ліквідацією, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, у якій він просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 913/403/18 та постанові Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2016 року у справі № К/800/12107/16.

Отже, касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

14 травня 2008 року між ОСОБА_1 та MORISON CONSULTING (NZ) LIMITED укладено договір позики № 08/05/14, відповідно до якого MORISON CONSULTING (NZ) LIMITED надало ОСОБА_1 у користування грошові кошти без нарахування процентів у сумі 2 650 000, 00 дол. США,на строк до 15 жовтня 2008 року.

15 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та MORISON CONSULTING (NZ) LIMITED укладено договір позики № 05/10, відповідно до якого MORISON CONSULTING ( NZ) LIMITED надало ОСОБА_1 у позику грошові кошти без нарахування процентів в сумі 3 000 000, 00 дол. США, строк дії якого з 01 листопада 2008 року до 01 листопада 2018 року.

27 червня 2008 року між КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Елітний» у національній валюті (сума вкладу 13 331 000, 00 грн.

10 вересня 2008 року між КБ «Західінкомбанк» (кредитор) та ПП «Гарантбудінвест» (позичальник) укладено кредитний договір № 100908/2063-69, відповідно до якого підприємству був наданий кредит у вигляді відкриття поновлювальної кредитної лінії рефінансування кредитної заборгованості, а також на поповнення обігових коштів у сумі 25 000 000, 00 грн.

29 вересня 2008 року між КБ Західіномбанк (кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір застави майнових прав на договір банківського вкладу (депозиту) «Елітний» у національній валюті.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору, повністю забезпечувались зобов`язання, що виникали з кредитного договорувід 10 вересня 2008 року № 100908/2063-69 та додаткових до нього договорів, укладених між заставодержателем та ПП «Гарантбудінвест». У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

04 травня 2010 року між ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу у національній валюті від 27 червня 2008 року, відповідно до якої термін дії договору продовжено до 29 червня 2012 року.

Відповідно до довідки Житомирської філії ПАТ «Західінкомбанк» від 04 травня 2011 року № 193 ОСОБА_1 має депозитний вклад,відсотки за депозитом отримує щомісячно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2014 року № 316 «Про віднесення ПАТ «Західінкомбанк» до категорії неплатоспроможних», 29 травня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 38 про запровадження з 29 травня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Західінкомбанк».

03 червня 2014 року позивач подав заяву уповноваженій особі Фонду Яремчищин І. Б. про визнання вимог кредитора згідно договору банківського вкладу від 27 червня 2008 року.

26 червня 2014 року керуючим Житомирської філії ПАТ «Західінкомбанк» надано відповідь, у якій повідомлялося про введення тимчасової адміністрації, у зв`язку з чим повернення депозитів припинено, та про перебування вкладу у заставі. У разі вивільнення депозитного вкладу або прийняття рішення про ліквідацію банку вимоги позивача будуть внесені до акцептованих вимог кредиторів з визначенням черговості задоволення кредиторських вимог.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 22 липня 2014 року № 433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 липня 2014 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Західінкомбанк».

Відомості про початок процедури ліквідації банку опубліковано у газеті «Голос України» від 29 липня 2014 року№ 142 (5892).

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 29 червня 2017 року № 2767 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» на один рік до 22 липня 2018 року включно. Продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І. І. на один рік до 22 липня 2018 року включно.

У липні 2017 року, позивач звертався до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» про повернення депозитних коштів.

Згідно відповіді уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І. І. від 04 серпня 2017 року № 745-10 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 29 червня 2017 року № 2767 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» на один рік до 22 липня 2018 року включно.

У зв`язку з тим, що депозит вивільняється із забезпеченням за кредитом ПП «Гарантбудінвест» через його реалізацію на аукціоні, банк направив до Фонду листа від 02 серпня 2017 року № 688/1-10 про включення до переліку вкладників ПАТ «Західінкомбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 200 000,00 грн.

Також ОСОБА_1 звертався до Фонду щодо виплати іншої частини коштів за вкладом та 07 листопада 2017 року отримав відповідь про те, що упереліку кредиторів, що був переданий до Фонду уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк», інформація про його вклади відсутня. У разі внесення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» змін до переліку кредиторів, у якому буде міститися додаткова інформація про його вклади, та затвердження вищевказаних змін виконавчою дирекцією Фонду, він буде мати право на отримання гарантованого відшкодування.

Протягом 2018 року Фонд виплатив ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000, 00 грн.

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І. І. про внесення змін до черговості виплати кредиторської заборгованості ПАТ «Західінкомбанк» за депозитом № 3 з четвертої черги на першу чергу.

У відповідь на зазначенезвернення уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк» Костенко І. І. повідомилапозивача про повернення гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладом 200 000, 00 грн та, що у встановлений статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк, вимога позивача про повернення іншої частинидепозитних коштів до банку не надходила, а тому ця вимога не внесена до переліку акцептованих вимог кредиторів та вважається погашеною.

02 листопада 2020 року позивач звернувся до Фонду з вимогою про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів та виплату коштів.

У відповідь на зазначенезвернення уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк» повідомила, що ОСОБА_1 не виступав кредитором та не був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк». Протягом ліквідаційної процедури частково задоволені вимоги кредиторів третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк», та, що повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Західінкомбанк» припинено у зв`язку з ліквідацією банку.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У частині першій статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 36 указаного Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку).

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, припинено юридичну особу банку у зв`язку з її ліквідацією, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою статті 49 цього закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Судами першої та апеляційної інстанційвстановлено, що ОСОБА_1 отримав гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000, 00 грн.

Порядок отримання вкладниками коштів понад гарантовану суму здійснюється у черговості, визначений у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку.

Вимоги вкладників-фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону). Тобто, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 48 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що грошові кошти у розмірі 10 390 743, 00 грн, що перевищують гарантовану Фондом суму вкладу, які ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача, не були включени до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Установивши, що на час звернення ОСОБА_1 із зазначеним позовом до суду ПАТ «Західінкомбанк» 03 травня 2019 року як юридична особа припинена у зв`язку із ліквідацією, повноваження Фонду щодо виплати кредиторам - припиненими, суди дійшли обґрунтованих висновків, що задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 761/23885/18 (провадження

№ 61-12776св19).

За наведених обставин, суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів у сумі 10 390 743, 00 грн, оскільки такі вимоги заявлено до суду за межами процедури ліквідації банку, тобто після припинення юридичної особи банку, у зв`язку з його ліквідацією.

Під час вирішення процесуального питання відкриття касаційного провадження Верховний Суд у складі цієї колегії суддів констатує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме наведені правові висновки Верховного Суду, загальні висновки яких враховано судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верхового Суду від

25 лютого 2020 року у справі № 913/403/18, є необґрунтованими, оскільки такі висновки викладено за інших фактичних обставин справи.

Відмінністю зазначеної заявником справи від обставин, які встановлено судами у справі № 296/362/21 є те, що на момент виникнення спору банк перебував у стані ліквідації, тоді як ОСОБА_1 звернувся до суду після припинення юридичної особи банку у зв`язку з його ліквідацією, також відмінністю фактичних обставин у цих справах є те, що у справі № 913/403/18 судами встановлено, що позивач після опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку із заявою, в якій просив визнати кредиторські вимоги та віднести їхдо відповідної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів, тоді як у справі № 296/362/21 судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено звернення ОСОБА_1 до Фонду із заявою про віднесення вимоги до відповідної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Серед іншого, визначаючи підставу касаційного оскарження, заявник зазначив, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2016 року у справі № К/800/12107/16.

Верховний Суд визнає зазначену підставу оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій неналежною та такою, що не створює правових підстав для оскарження рішень судів в касаційному порядку відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій ураховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку урахування судами різних інстанцій висновків, викладених в ухвалах, зокрема Вищого адміністративного суду України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням такого висновку, колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення депозитних коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

А. С. Олійник

В. В. Яремко