ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1356/22 Справа № 205/6953/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно: оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 236,6 кв.м. по АДРЕСА_2 належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а саме: оздоровчий комплекс здійснено за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3236400 на підставі свідоцтва про право власності АА/079995 від 29 жовтня 2003 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. З цивільної справи № 205/767/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на об`єкт у зв`язку з перебудовою Дніпровській міській раді стало відомо, що ОСОБА_1 здійснено перебудову приміщення АДРЕСА_2 , в результаті якої площа приміщення збільшилась до 774,4 кв.м. Зазначені перебудови здійснено без належних дозвільних документів та всупереч чинному законодавству. Позивач зазначає, що 09 листопада 2000 року за договором Дніпропетровською міською радою передано в оренду земельні ділянки площами 0,0815 га та 0,0011 по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 під фактичне розміщення нежитлових приміщень: оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 236,6 кв.м. Термін дії договору оренди земельної ділянки - 22 березня 2020 року. Перебудови та добудови було здійснено за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва зазначеного нерухомого майна з користування Дніпровської міської ради поза її волею вибула земельна ділянка по АДРЕСА_2 , яка у передбачений законом спосіб під будівництво відповідачу не надавалась.

Враховуючи викладене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна: оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 236,6 кв.м. (реєстраційний номер майна 3236400), яка в результаті перебудови збільшилась до 774,4 кв.м. та припинити право власності на об`єкт нерухомого майна: оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 236,6 кв.м. (реєстраційний номер майна 3236400), яка в результаті перебудови збільшилась до 774,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 ..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що вказане самочинне будівництво, не може бути приведено до легітимного стану у спосіб перебудови, як і не надано доказів наявної відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Крім того, суд вказав, що застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та не надано доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, без використання можливостей його приведення у первісний стан.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, які підтверджують, що відповідачка окрім будівництва на земельній ділянці, яка була передана під фактичне розміщення об`єкту нерухомого майна, здійснила ще й заняття земельної ділянки, що належить до комунальної власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 29 жовтня 2003 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, належить оздоровчий комплекс - приміщення АДРЕСА_2 .

Право власності на таке нерухоме майно було зареєстровано 03 листопада 2003 року за відповідачкою у передбаченому законом порядку КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 3236400, про що видано відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно за відповідним № 1891337.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору оренди землі від 23 лютого 2005 року, була передана у користування земельна ділянка, загальною площею 0,0815 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п.1.2. такого Договору - цільове використання земельної ділянки визначено сторонами як «інша комерційна діяльність».

Протягом 2008-2009 р.р. було здійснено реконструкцію вказаного нерухомого майна.

Так, згідно технічного паспорту приміщення АДРЕСА_2 , складається із: літ. А1-2, літ. А2-1, літ. А3-1,2, літ.А4-1, А7-1, а-1,а5-1, загальною площею 774,4 кв.м. (основна площа 537,6 кв.м., допоміжна 237,3 кв.м), а саме з: 1-вестибюль, площею 15,7 кв.м., 2- роздягальня, площею 19,9 кв.м., 3 - душова - 11,6 кв.м., 4 - масажний кабінет, площею 3,9 кв.м., 5-тамбур, площею 1,6 кв.м., 7-сауна, площею 5,6 кв.м., 8 -мала більярдна, площею 24,8 кв.м., 9 - зала басейну, площею 45 кв.м., 10 - зала, площею 73,6 кв.м., 11 - приміщення, площею 11,7 кв.м., 12- тамбур, площею 3,6 кв.м., 13 - санвузол, площею 2, 2 кв.м., 14 - котельна, площею 4,5 кв.м., 15 - туалет, площею 0, 7 кв.м., 16 - душова, площею 0, 7 кв.м., 17 - тамбур, площею 2,1 кв.м., 18 - приміщення, площею 4,9 кв.м., 19 - тамбур, площею 1,4 кв.м., 20 - коридор, площею 7,8 кв.м., 21 - приміщення, площею - 21,9 кв.м., 22 - туалет, площею 1,2 кв.м., 23 - душова, площею 1,1 кв.м., 24 - туалет, площею 1,2 кв.м., 25 - душова, площею 0,9 кв.м., 26 - приміщення, площею 227 кв.м., 27 - коридор , площею 7,6 кв.м., 28 - кладова, площею 2,1 кв.м., 29 - комора, площею 4,4 кв.м., 30 - санвузол, плошею 2,5 кв.м., 31 - коридор, площею 7,5 кв.м., 32 - кухня, площею 19, 0 кв.м., 33 - комора, площею 2,4 кв.м., 34 - комора, площею 3,4 кв.м., 35 - кабінет, площею 10,3 кв.м., 36 - приміщення, площею 3,1 кв.м., 37 - зала, площею 40,3 кв.м., 38 - підсобне, площею 14,1 кв.м., 39 - площею 21,8 кв.м., 40 - приміщення, площею 14,9 кв.м., 41 - підсобне, площею 3,1 кв.м., І-тераса , площею 2,5 кв.м., 42 - коридор, площею 17,7 кв.м., 43- коридор, площею 6,9 кв.м., 44 - приміщення, площею 37,4 кв.м., 45 - зала, площею 39.7 кв.м., 46 - зала, площею 40,3 кв.м., 47 - приміщення, площею 1,6 кв.м., 48 - зала, площею 166, 00 кв.м., 49 - санвузол, площею 1,5 кв.м., 50 - підсобне, площею 4,1 кв.м., 51- підсобне, площею 4,1 кв.м..

За вказаними матеріалами технічної інвентаризації самочинним будівництвом на вказаному об`єкті нерухомого майна, здійсненим позивачем є: А2-1 - прибудова, А3-1,2 - прибудова, А4-1 - прибудова, А5-1 - прибудова, а-1 - тераса, а5-1 - прибудова, під АІ-2, А3- 1,2 - підвал, А1- мансардовий поверх, а4- сходи, а1, а3 - ганки.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, вказана норма підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

У пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Встановлено, що відповідачкою вживаються заходи щодо поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0815 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Таким чином, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключним.

Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши відсутність доказів того, що вказане самочинне будівництво, не може бути приведено до легітимного стану у спосіб перебудови, та доказів наявної відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Однак, будь-якого рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту самочинного будівництва відсутнє.

Також, суд вірно зауважив, що у спірних правовідносинах інтерес відповідача, як фізичної особи - громадянина, на використання об`єкту нерухомого майна, на яке було зареєстроване за таким учасником справи речове право у вигляді оздоровчого комплексу - приміщення АДРЕСА_2 не виключається з-під охорони ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Такий інтерес особи у даному випадку (збереження об`єкту будівництва, який має легітимний статус) є конкретним, чітко сформульованим і має з достатньою визначеністю окреслені у часі параметри. При цьому, будь-яких позовних вимог із приводу припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна у зв`язку із його реконструкцією чи перебудовою не заявлялось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування до відповідачки зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та не надано доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, без використання можливостей його приведення у первісний стан.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, які підтверджують, що відповідачка окрім будівництва на земельній ділянці, яка була передана під фактичне розміщення об`єкту нерухомого майна, здійснила ще й заняття земельної ділянки, що належить до комунальної власності, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка повинна знести нерухоме майно, навіть те, на яке вона має свідоцтво про право власності, яке було видане позивачем.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко