ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1079/22 Справа № 199/4844/20 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про захист прав споживачів , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», де третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про визнання недійсним акт про порушення від 14.08.2019; про визнання недійсним про припинення газопостачаня від 14.08.2019 відносно позивача; зобов`язати відповідача відновити газопостачання за власний рахунок споживачу ОСОБА_1 .

В подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» з припинення газопостачання ОСОБА_1 до домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» за власний рахунок відновити ОСОБА_1 газопостачання до домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 ; визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» з нарахування ОСОБА_1 вартості не облікованого об`єму природного газу у розмірі 250 588,51 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 вартість недовідпущеного об`єму природного газу за період з 01.09.2019 по 31.08.2020 у розмірі 21 274,14 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8200 грн.

18 грудня 2020 року позивачем через свого представника - ОСОБА_2 була подана до суду заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивачка просила суд: визнати протиправними та скасувати протокол засідання комісії з розгляду актів порушення оператора ГРМ від 11.11.2019; визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» з припинення газопостачання ОСОБА_1 до домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» за власний рахунок відновити ОСОБА_1 газопостачання до домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 ; визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» з нарахування ОСОБА_1 вартості не облікованого об`єму природного газу у розмірі 250 588,51 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 вартість недовідпущеного об`єму природного газу за період з 01.09.2019 по 31.08.2020 у розмірі 16 761,45 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.08.2019 представниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» був складений акт про порушення ОСОБА_1 правил газопостачання, а саме наявність несанкціонованого газопроводу та відрізано газозваркою газову трубу для припинення газопостачання до домоволодіння Позивача та складено акт про припинення газопостачання.

11.11.2019 АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» складено акт розрахунок у зв`язку із комісійним розглядом акту про порушення від 14.08.2019 №50-к, яким задоволено акт про порушення та розраховано вартість не облікованого об`єму природного газу у розмірі 250 588,51 грн. за період з 14.08.2017 по 13.08.2019.

Проте, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» не надано доказів на підтвердження факту порушення позивачем правил газопостачання, у зв`язку із чим остання і звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 526, пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - відшкодування збитків.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 494 затверджений Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності 27 листопада 2015 року. Згідно затвердженого Кодексу, доступ споживачів до газорозподільних мереж для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зі змінами внесеними Постановою від 11 серпня 2016 року №1418. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Між тим, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором публічним та договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641,642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього Договору про укладання якого, зокрема свідчить (споживання) природного газу споживачем.

Відповідно до пункту 4 глави 2 розділу І вказаного Кодексу оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08 липня 1989 року зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_1 , а отже є споживачем послуг, які надаються АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз».

14 серпня 2019 року на адресу аварійно-диспетчерської служби надійшов дзвінок з повідомленням про витік газу. Працівниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» було виявлено незаконне підключення до газорозподільної системи шляхом прихованих заходів, за допомогою штуцера та гумового шлангу, який ввів на земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 . З метою недопущення аварійної ситуації місце врізки обрізано за допомогою газоелектрозварки і припинено газопостачання за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується прийняттям заявки від 14.08.2019, актами про порушення від 14.08.2019, наданими фотографіями, відеозаписом, актом про припинення газопостачання від 14.08.2019.

За змістом пункту 3 частини 2 статті 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», споживач зобов`язаний не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать наявність несанкціонованого газопроводу.

Окрім того, згідно абзацу 36 п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи це втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом несанкціонованого відновлення газопостачання, несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або під`єднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок чого порушується нормальний режим роботи ГРМ та/або здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу.

Відповідно абзацу 38 п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ несанкціонований відбір природного газу - це відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства.

Абзацом 39 п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ встановлено, що несанкціонований газопровід самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключення газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу).

У відповідності до абз. 7 п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ приховані заходи несанкціоновані заходи, здійснені споживачем чи іншою особою, внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, проведення земельних робіт, демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ або дактилоскопічної експертизи чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що самовільно під`єднаним газопроводом є фізичне з`єднання, зокрема вварення, врізання, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, наслідком якого є витрата (споживання) природного газу безобліковно, виявлення якого неможливо без використання спеціальних технічних засобів, проведення земельних робіт, демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ або дактилоскопічної експертизи чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази, а саме акти про порушення, якими встановлено виявлення за адресою мешкання позивача несанкціонованого підключення до газорозподільної системи за допомогою штуцера, шляхом врізання в газорозподільну систему (несанкціонований газопровід), в своїй сукупності з іншими доказами свідчать про порушення споживачем ОСОБА_1 вимог Кодексу газорозподільних систем.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недійності актів про порушення, зважаючи на наступне.

Акт про порушення № 50-К від 14.08.2019 року підписано, зокрема, незаінтересованою особою - головою квартального комітету Гудковою Л.І. , посвідчено печаткою, що узгоджується з приписами Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494 (Кодекс ГРМ).

Пункт 2 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ передбачає, що акт про порушення після пред явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами

Згідно абзаців 1, 3 пункту 4 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ, у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.

Передбачено ст. З Закон України «Про органи самоорганізації населення» (Закон) органами самоорганізації населення є будинкові, вуличні, квартальні комітети, комітети мікрорайонів, комітети районів у містах, сільські, селищні комітети. Згідно ст. 2 даного Закону, власні повноваження органу самоорганізації населення - повноваження, надані відповідно до Конституції та законів України сільською, селищною, міською або районною у місті (у разі її створення) радою органу самоорганізації населення під час його утворення. Передбачено ст. 4 Закону, орган самоорганізації населення, утворений за дозволом районної у місті ради, керується у своїй діяльності також рішеннями міської ради та її виконавчого органу.

Зазначені органи самоорганізації населення діють винятково в межах частини території громади та є представницькими органи місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 6 ст. 140 Конституції України та ст. 14 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна. ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» за умовами ст. 1, 2, 5 визначає орган самоорганізації населення як представницький орган та відносить його до системи місцевого самоврядування.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що акт про порушення складено у відповідності до вказаних норм Кодексу ГРМ та посвідчено незаінтересованою особою органу місцевого самоврядування.

В свою чергу, апелянт в скарзі послався норму, яка не поширюється на спірні правовідносини, а саме: абз. 4 пункту 4 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ, оскільки актом про порушення № 50-К не фіксувалася відмову в доступі до власного об`єкта. Не забезпечення доступу фіксувалося актами інвентаризації від 14.08.19р. та 04.09.19р.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що законодавчими актами не передбачено порядку визнання акту про порушення недійсним.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові по справі №904/1199/18 від 02 квітня 2019 року з приводу оскарження актів про порушення Оператора ГРМ дійшла висновку, що відповідний акт не може бути оскаржений у судовому порядку.

Відповідний правовий висновок викладено, також, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справах № 501/463/15-а, № 802/2474/17-а та від 27 березня 2019 року у справі № 917/902/18».

Передбачено ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта, про те що матеріали справи не містять доказів направлення, власне і факту отримання позивачем платіжного рахунку вартості необлікованого об`єму природного газу на виконання вимог Кодексу ГРМ, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 12 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, вартість необлікованого (донарахованого) об ему природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі.

АТ «Дніпрогаз» було надано споживачу під підпис рахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу та видано екземпляр споживачу. Зазначені обставини підтверджуються доказами матеріалів справи.

Позивач долучив до позовної заяви від 24.07.20р. свій екземпляр рахунку на оплату необлікованого об`єму природного газу, що свідчить про його фактичне вручення та отримання споживачем.

Також, АТ «Дніпрогаз» було надано до відзиву на позов від 17.11.20р. свій екземпляр рахунку, з якого вбачається, що його було вручено під підпис споживачу та ним отримано.

Так, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму не облікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Якщо несанкціонований газопровід проведений шляхом прихованих заходів або фізичною особою, яка є несанкціонованим споживачем, початок періоду, за який визначається об`єм не облікованого природного газу, визначається з дня набуття споживачем (фізичною особою) права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення, але не більше двох років, що передували дню виявлення порушення.

Крім того, для встановлення наявності несанкціонованого газопроводу та несанкціонованого відбору природного газу відповідно до п. 1 гл. 2 розділу XI Кодексу ГС достатнім є встановлення факту самовільно під`єднаного газопроводу (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаного, зокрема ввареного, врізаного, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником) газу.

Доводи про те, що відповідачем не було виявлено факту відібрання природного газу, не впливають на правомірність дій представників відповідача, оскільки для фіксації порушення є достатнім факт виявлення прихованого газопроводу, що передбачає можливість несанкціонованого відбору природного газу.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що врізка в систему газопостачання, яка була виконана за допомогою штуцера та приєднаного гумового шлангу не слідувала в сторону території домоволодіння, а розташована в інший бік від паркану та будинку позивача.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи та надані фотокартки з яких вбачається, що самочинно влаштований газопровід слідував під паркан на територію домоволодіння позивача (т.1 а.с. 65-67, 68).

Крім того, свідок з боку відповідача - ОСОБА_4 та свідок з боку позивача - ОСОБА_5 , надали суду першої інстанції покази, що гумовий шланг, який був монтований, врізаний за допомогою штуцера в газовий стояк, не був обрізаним та слідував під паркан на земельну і ділянку домоволодіння. Та при цьому, вбачається з аварійної заявки № 499 та показів свідка, що несанкціонований газопровід був заповнений природним газом, що вказує на використання несанкціонованого газопроводу.

Верховний Суд у справі № 263/7847/18 від 22.04.2021 року в частині, зокрема, застосування норм права, з урахуванням вимог п. 4 гл. 1 розд. І, п. 1 гл. 2 розд. XI, пп. 6 п. 7 гл. 9 розд. X та п. 1 параграфу 3 розд. XI Кодексу ГРМ зробив наступний висновок: «Для встановлення наявності несанкціонованого газопроводу та несанкціонованого відбору природного газу необхідно відповідно до пункту 1 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем достатнім є встановлення факту самовільного під`єднаного газопроводу (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключення газового обладнання, фізично з`єднаного, зокрема ввареного, врізаного, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газового обладнання, витрати (споживання) природного газу через який не обліковуються комерційним вузлом обліку (лічильником) газу. Враховуючи, що положення Кодексу газорозподільних систем не зобов`язують оператора газорозподільної мережі встановлювати місце входу несанкціонованого газопроводу до будинку споживача, висновок суду першої інстанції про те, що спірне рішення засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем відповідача..., оформлене протоколом...підлягає скасуванню, є помилковим. Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування рішення комісії..., складеного протоколом... та визнання недійсним акту-розрахунку необлікованих обсягів природного газу. Доводи касаційної скарги про те, що самого факту наявності врізки за територією земельної ділянки не достатньо для примусу у вигляді донарахування неврахованих обсягів газу, неохідно встановити, хто саме здійснив таку врізку, що несанкціонований газопровід знаходиться на земельній ділянці позивача, що саме через цю врізку споживається або споживався природнии газ, який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником), є безпідставним з огляду на ст. 319 ЦК України, п. 1 параграфу 3 розд. XI Кодексу ГРМ».

Крім переліченого, на спірні правовідносини не поширюються вимоги п. 27 розд. III «Правил постачання природного газу». Так як, вказаний акт законодавства поширює свою дію на врегулювання взаємовідносин споживачів з постачальниками природного газу, яким не є АТ «Дніпрогаз».

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 гл. 7 розд. VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; 5) неповернення Оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством.

У разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1-6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу).

Отже, виходячи з того, що виявлене відповідачем порушення Кодексу ГРМ безумовно становить загрозу для життя та безпеки оточуючих людей, оскільки його наявність кваліфікується не лише, як несанкціонований відбір природного газу, а як загроза надійності та безаварійності роботи газової системи, то за таких обставин припинення газопостачання будинку можливе без завчасного письмового повідомлення споживача.

Крім того, належних доказів звернення ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» з метою обстеження її земельної ділянки та домоволодіння на предмет несанкціонованого втручання у газопровід, суду ні первшої, ні апеляційної інстанції надано не було.

Тим більше, тривалий час позивач не зверталася і досі не звернулася до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», а тому посилання представника позивача, як на підставу неправомірних дій відповідача і як наслідок стягнення моральної шкоди, у зв`язку із припиненням газопостачання, є необґрунтованими.

Доводи апелянта щодо необхідності відшкодування вартості недовідпущеного об`єму природного газу колегія суддів не примайє до уваги, зважаючи на наступне.

Так, глава 6 розділу XI Кодексу ГРМ визначає, що компенсування споживачу завданих збитки та здійснення перерахунку наданих послуг здійснюється, зокрема, за умови безпідставного припинення газопостачання.

Проте, у ході розгляду данлої сіправи, судом було встановлено,що підстави припинення газопостачання за адресою АДРЕСА_1 є правомірними.

Крім того, глава 6 розділу XI Кодексу ГРМ як обов`язкову умову відшкодування вартості недовідпущеного об`єму природного газу визначає, що споживач має подати Оператору ГРМ претензію, складену в довільній формі. Претензія надається письмово та повинна бути зареєстрована в спеціальному журналі Оператора ГРМ.

Проте, позивач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів такого звернення.

Дані обставини підтверджують той факт, що споживачем недотримано обов`язкового досудового порядку врегулювання спірних питань щодо відшкодування заявленої позивачем компенсації.

Що стосується щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, з огляду на непорушність прав та інтересів за іншими вимогами, не підлягає задоволенню.

Позивачем не надано доказів її спричинення, не визначено та не обґрунтовано за позовом розміру такої шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Натомість, АТ «Дніпрогаз» не вчиняло, як встановлено вище, незаконних дій чи бездіяльності по відношенню до позивача.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов язковому з ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової*) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним Діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він При цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Безпідставність відшкодування моральної шкоди полягає також в тому що між сторонами існують зобов`язання за типовим договором розподілу природного газу. Моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору, тому якщо між сторонами спору існують договірні зобов`язання, стягнути моральну шкоди за їх порушення неможливо, вказана правова позиція висловлена в постанові ВСУ у справі №6-1575цс16 від 09.11.2016 року, якою визначено, що підставою для стягнення моральної шкоди є делікт, за порушення договору моральна шкода не стягується, в тому числі і за порушення прав споживачів.

Крім того, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, то також задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко