Справа № 2-1269/09
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

09.10.2008 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 23-ьох років та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, у розмірі третини його доходу /заробітку/ з дня звернення до суду із позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що від шлюбу сторін, який зареєстровано 17.02.1990 року, народилося двоє дітей, які перебувають на утриманні позивача. Вказала, що з 2007 року відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, проживає та працює в Іспанії. Просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2009 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

30.03.2018 року ОСОБА_2 подав суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 22.01.2009 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей залишено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18.11.2021 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2018 року скасовано.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2022 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав суду відзив на позов, у якому вказав, що на даний час, діти досягли повноліття, тому стягнення є неможливим. Крім цього, вказав, що з 2007 по 2015 р. він разом з позивачкою проживали в Іспанії, діти проживали разом з ними з 2007 по 2008 р. З 2008 р. по 2015 р. діти проживали в Україні разом із батьками відповідача, який постійно надавав гроші на їх утримання. З 2015 року і по даний час діти проживають з відповідачем в Україні і перебувають на його утриманні. Просив відмовити у задоволенні позову.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 3 ст. 199 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 17 лютого 1990 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції /а.с.4/

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 / та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) /а.с. 5, 6/.

Згідно довідки №84 від 2008 року, виданою головою ЖБК-74 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований у ній, але не проживає із 1999 року, ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною адресою, діти знаходяться на утриманні матері /а.с. 3, 14/.

Довідки аналогічного змісту були видані головами ЖБК-74 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у різні періоди, зокрема, 25.06.2009 року, 17.05.2012 року /а.с. 173, 175/.

Крім цього, до матеріалів справи також долучено довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 19.03.2009 року, видану за підписом директора ЖБК 74 ОСОБА_5 , паспортиста та бухгалтера ОСОБА_7 , згідно якої власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , прописаний у ній, однак не проживає з 1999 року, крім нього у даній квартирі також прописані ОСОБА_1 /дружина/ та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 174/.

Факт того, що ОСОБА_2 не проживав у квартирі АДРЕСА_1 з 1999 року і по 2010 рік також стверджується і актом комісії ЖБК-74 від 28.09.2010 р. за підписом голови ЖБК-74 Клим`юк І.В., бухгалтера ОСОБА_7 та мешканців квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8 та квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_9 /а.с. 176/.

Згідно матеріалів справи, у 2008 році ОСОБА_3 , 1990 р.н., вступив на юридичний факультет денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ, де навчався до 26.04.2012 року та з 09.01.2013 р. по 26.04.2013 р. /а.с. 8, 114, 115/.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що з 2007 року по 2015 рік позивач проживала разом із ним в Іспанії, оскільки таке спростовується матеріалами справи, а саме копією трудової книжки ОСОБА_1 , із якої чітко вбачається, що з 27.11.2009 року до 2013 року перебувала у трудових відносинах із різними роботодавцями, а також і перебувала на обліку у Львівському МЦЗ, що підтверджує її постійне місце проживання в Україні /а.с. 177-179/.

Також суд не приймає до уваги акт №82 від 16.03.2018 р. про те, що ОСОБА_1 фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , підписаний головою правління ЖБК-74 Т.В. Слівінським та бухгалтером О.В. Бачинською, так як викладене у ньому не спростовує твердження позивача про проживання її в Україні разом із дітьми у спірний період.

Відтак, судом встановлено, що на час звернення із даним позовом до суду і позивач, і діти постійно проживали в Україні, а тому позивач правомірно звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, як той із батьків, з ким вони проживають.

Крім цього, суд звертає увагу відповідача, що батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги, що є правом батька (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому доводи про те, що ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу дітям, шляхом переказу коштів, не може бути підставою для відмови позивачу у стягненні аліментів на утримання дітей, оскільки таке є правом того з батьків, з яким проживають діти.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із відповідача слід стягнути на користь позивача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 09.10.2008 р. /з моменту звернення із позовом до суду/ і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а ОСОБА_3 до закінчення навчання і /або/ досягнення 23-х річного віку залежно від того, яка подія наступила швидше.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі встановленого при поданні позову до суду станом на 09.10.2008 року.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 84, 180, 181, 182, 191,199 Сімейного Кодексу України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Стягувати аліменти із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 / аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 09.10.2008 р. і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання і /або/ досягнення 23-х річного віку залежно від того, яка подія наступила швидше.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 / судовий збір у розмірі 51,00 гривню в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 06 квітня 2022 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.