ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1098/22 Справа № 175/579/21 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми та про визначення способу участі батька у вихованні дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми та про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що з 17 липня 2015 року по 22 вересня 2020 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого у них народилися малолітні діти: доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . З березня 2019 року вони з відповідачкою проживають окремо один від одного, сумісне господарство не ведуть. Позивач вказує, що офіційно сплачує аліменти на утримання дітей, а також несе додаткові витрати на дітей. Вихованням дітей завжди займались ОСОБА_2 , він та його батьки. Після подання ним позову про розірвання шлюбу та після набуття чинності заочного рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_2 всіляко чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми: не дозволяє бачитися з ними, не надає дозволу на протязі двох років на періодичне проживання дітей за місцем їх постійної реєстрації в м. Запоріжжі разом з ним та його батьками. Більш того, ОСОБА_2 постійно негативно настроює дітей проти нього. Незважаючи на фінансове утримання з його сторони діти мають недоглянутий, неохайний вигляд. Він систематично та заздалегідь попереджав відповідачку про час свого приїзду до доньок, про свої наміри вийти з дітьми на прогулянку, проте коли він приїздив, йому могли не відчиняти двері, не дозволяти спілкуватися з дітьми, погрожували йому. Крім того, незважаючи на норми Сімейного кодексу України, відповідачка на власний розсуд, порушуючи його права як батька, вирішує всі питання з виховання та розвитку наших спільних дітей. Така поведінка відповідачки є для нього незрозумілою, оскільки всі його зусилля, як батька, спрямовані на створення для доньок найкращих умов.

Враховуючи викладене, позивач просив усунути йому перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з дітьми, шляхом зобов`язання відповідачки не чинити перешкод у спілкуванні (побаченнях) з малолітніми дітьми та їх вихованні ним, як батьком, за місцем його постійного проживання та реєстрації та за адресою фактичного проживання дітей з відповідачкою, відповідно до встановленого судом графіку побачень. Визначити спосіб його участі, як батька, у вихованні доньок на 2021 календарний рік за місцем його постійного проживання, відповідно до наступного графіку побачень з дітьми на 2021 календарний рік: 1) Квітень 2021 року: з 23 квітня 2021 року по 25 квітня 2021 року; 2) Травень 2021 року: з 07 травня 2021 року по 09 травня 2021 року, з 28 травня 2021 року по 30 травня 2021 року; 3) Червень 2021 року: з 11 червня 2021 року по 13 червня 2021 року; 4) Листопад 2021 року: з 19 листопада 2021 по 21 листопада 2021 року; 5) Грудень 2021 року: з 03 грудня 2021 року по 05 грудня 2021 року, з 24 грудня 2021 року по 26 грудня 2021 року. Для відпочинку та оздоровлення дітей на 2021 календарний рік за місцем його постійного проживання: 1) 3 20 липня 2021 року по 18 серпня 2021 року (відпустка за власний рахунок); 2) 3 15 вересня 2021 року по 25 жовтня 2021 року (щорічна тарифна відпустка). Визначити спосіб його участі, як батька, у вихованні доньок на 2021 календарний рік за місцем постійного проживання відповідачки ОСОБА_2 , шляхом встановлення наступного графіку побачень з дітьми на 2021 календарний рік: 1) Травень 2021 року: 19 травня 2021 року; 2) Червень 2021 року: 03 червня 2021 року; 3) Липень 2021 року: 17 липня 2021 року 4) Вересень 2021 року: 05 вересня 2021 року; 5) Жовтень 2021 року: 30 жовтня 2021 року; 6) Листопад 2021 року: 14 листопада 2021 року; 7) Грудень 2021 року: 19 грудня 2021 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, усунуто перешкоди зі сторони відповідачки у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, встановивши порядок побачень батька з дітьми за місцем фактичного проживання матері разом з дітьми, зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів та потреб дітей. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що батько має право на спілкування з дітьми, однак це не повинно заважати нормальному їх розвитку. Тому слід створити умови для одночасного спілкування з дітьми обох з батьків. Зважаючи на те, що діти мають надто незначний вік суд вважав, що спілкування батька з дітьми доцільно обумовити присутністю, при цьому, в разі існування на те об`єктивних підстав (стан здоров`я дитини, її психологічний, інші обставини, що мають суттєве значення) матері, і вважав необхідним встановити позивачу наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми: за місцем фактичного проживання матері разом з дітьми, зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів та потреб дітей, оскільки вважає, що саме такий порядок буде відповідати інтересам дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати в частині відмови у задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що діти через неправомірну поведінку їх матері віддалилися від нього, а тому спілкування за місцем його проживання буде доцільним з метою відновлення контакту з ними. Крім того, апелянт вказує, що не має змоги в повній мірі реалізувати своє право на виховання дітей та повноцінне спілкування з ними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що з 17 липня 2015 року по 22 вересня 2020 року сторони перебували у шлюбі.

За час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Встановлено, що діти проживають разом з матір`ю.

Позивач, вважає, що через перешкоди, які чинить відповідачка, він не в повному обсязі реалізує своє право на участь в житті та вихованні дітей, а тому просив встановити чіткий регламент його зустрічей з дітьми.

Встановлено, що відповідачка не заперечує проти зустрічей позивача з дітьми та участі батька у вихованні дітей, однак не погоджується з графіком, вказаним позивачем в позові, оскільки вважає його некоректним. Вважає надання можливості позивачу в спілкуванні з дітьми виключно за місцем її проживання та з її участю, через вік дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування

Згідно Висновку служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення способу виховання малолітніх дітей від 09 грудня 2020 року, вбачається за доцільне участь батька у вихованні малолітніх дітей та встановити порядок побачень батька з дітьми за місцем фактичного проживання матері разом з дітьми, зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів та потреб дітей.

Виходячи з того, що ст.ст. 153, 157 СК України передбачають безумовне право батька на безперешкодне спілкування з дітьми, однак сторони не можуть дійти згоди щодо участі позивача у вихованні дітей, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов в частині усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з його дітьми підлягає частковому задоволенню.

При цьому, врахувавши вік дітей та виходячи з їх інтересів, суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача про його участь у вихованні дітей без участі матері та доречно зазначив, що батько має право на спілкування з дітьми, однак це не повинно заважати нормальному їх розвитку, а тому слід створити умови для одночасного спілкування з дітьми обох з батьків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зважаючи на надто незначний вік дітей, спілкування батька з ними доцільно обумовити присутністю матері за місцем фактичного їх проживання, а зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів та потреб дітей, оскільких саме такий порядок буде відповідати інтересам дітей.

Доводи апелянта в скарзі про те, що діти через неправомірну поведінку їх матері віддалилися від нього, а тому спілкування за місцем його проживання буде доцільним з метою відновлення контакту з ними, а також те, що він не має змоги в повній мірі реалізувати своє право на виховання дітей та повноцінне спілкування з ними, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Колегія суддів звертає увагу сторін на наступне.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частинами 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Батько дітей, який безумовно відіграє важливу роль у їх житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть проживати.

Проживання дітей з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказане свідчить про те, що визначений судом порядок участі батька у побаченнях з дітьми у присутністю матері за місцем фактичного їх проживання, з урахуванням їхнього незначного віку, буде відповідати інтересам дітей та ніяким чином не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначеного ним графіку побачень з дітьми, оскільки такий графік, який ставить позивач, неможливо виконати, оскільки на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції він втратив свою силу, що може мати наслідок неодноразового звернення до суду, а інших графіків чи способів участі батька у вихованні дітей в суді першої інстанції не заявлялося.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивачем надано новий графік побачень з дітьми, проте колегія суддів його не приймає до уваги, оскільки ці вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Законність рішення в частині задоволених позовних вимог колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко