Провадження № 2/752/1704/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя , -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог про поділ майна подружжя зазначено, що із 17.09.1984 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народились два сини, які на даний час є повнолітніми. Позивач вказує, що, проживши у спільному шлюбі 36 років, вони із відповідачем вели спільне господарство, однак, останні три роки вони живуть в окремих кімнатах в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично між собою не спілкуються, та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Постійні конфліктні ситуації призводять до скандалів та сварок, та на даний вони проживають в спільній квартирі, як сусіди. За час перебування у шлюбі подружжям були набуті дві квартири, а саме: однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 та трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказані квартири було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . З огляду на неможливість спільного проживання, а також в зв`язку з тим, що спільне майно (квартири) набуті подружжям за час шлюбу та зареєстровані на відповідача, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даними позовними вимогами про поділ майна подружжя, відповідно до яких просив суд здійснити поділ майна: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 та трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які є об`єктів спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року, позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя були роз`єднані.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року, у справі за позовними вимогами про поділ майна подружжя було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В лютому 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача вважала можливим задовольнити позов частково, здійснивши поділ кватири АДРЕСА_4 , як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, та, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по Ѕ частині на вказану квартиру, в іншій частині позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування заперечень на позов, відповідач вказувала, що дійсно трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , - є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу порівну. Однак, однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана відповідачем за власні кошти в період коли вони фактично із позивачем жили окремо та не підтримували шлюбно-сімейні стосунки. Відповідачем було оплачено квартиру самостійно в 2013 році та в 2014 році отримано свідоцтво про право власності. Відповідач вказує, що частину коштів в сумі 200000,00 грн. нею було отримано від її сестри в рахунок компенсації половини спадщини, а частину коштів в сумі 11900,00 доларів США в грудні 2012 року відповідачу надав її старший син ОСОБА_3 . Загалом на той період часу відповідач мала 300000,00 грн., за які нею було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що зазначена квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак поділу не підлягає, та в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила суд припинити її право на Ѕ частину автомобіля «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; на Ѕ частину автомобіля «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; на Ѕ частину автомобіля «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 144092,70 грн. в рахунок належної їй Ѕ частини кожного автомобіля.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 у своєму позові вказав не все майно, що підлягає поділу. Сторонами у шлюбі були набуті транспортні засоби, які були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1 . Відповідно до аналізу цін на аналогічні транспортні засоби на ринку України, середня сукупна вартість всіх трьох автомобілів складає 10350,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.02.2021 року становить суму в розмірі 288185,40 грн. Позивач вказує, що спільне користування автомобілями неможливе, вона немає водійських навиків керування, а тому навіть володіння цими транспортними засобами суперечитиме її правам та інтересам, оскільки, користуватись автомобілями вона не може. Посилаючись на викладене, позивач вказує, що згодна залишити всі автомобілі чоловіку, і просить припинити її право на частку у цьому майні, стягнувши із відповідача на її користь компенсацію половини вартості зазначеного майна, що становить суму в розмірі 144092,70 грн.

В квітні 2021 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачу за зустрічним позовом було відомо, що автомобілі, які були придбані в 1996 році в подальшому були передані в повне користування та розпорядження іншим особам по генеральному дорученню. Крім того, автомобіль «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та автомобілі «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 зняті з обліку в зв`язку з вибраковкою. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту. З огляду на те, що зазначені транспортні засоби є виключеними із цивільного обороту, а відтак не можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ОСОБА_1 визнає право ОСОБА_2 на грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , однак, наполягає на визначенні її реальної вартості, а не приблизної на підставі аналітики інтернет-сайтів з продажу вживаних автомобілів. Надані позивачем за зустрічним позовом докази на підтвердження вартості авто є неналежними, а експертну оцінку транспортного засобу надано не було, в зв`язку з чим позивачем не доведено зустрічні позовні вимоги та відсутні підстави для їх задоволення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Зустрічний позов просив задовольнити з викладених в ньому підстав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що із 17.09.1984 року сторони перебували в зареєстрованому Решетилівським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавської області шлюбі, за актовий запис № 101, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2021 року у справі № 752/23443/20, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 17.09.1984 року Решетилівським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавської області (Решетилівський відділ ЗАГС Полтавської області), за актовим записом № 101, було розірвано.

Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що позивач звернувся в грудні 2020 року до суду із вимогою про розірвання шлюбу, вказуючи, що останні три роки вони із дружиною живуть в окремих кімнатах, не спілкуються та фактично шлюбно-сімейні відносини не підтримують, а відповідач, в свою чергу, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, просить дану заяву задовольнити, та будь-яких заперечень щодо строків фактичного припинення шлюбних стосунків відповідачем висловлено не було.

За час перебування у шлюбі, 08.05.2014 року за ОСОБА_2 було зареєстрована право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а також 19.09.2012 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач за первісним позовом вказує, що добровільно відповідач не бажає поділити зазначені квартири, які були придбані в період шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя, а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що квартира АДРЕСА_4 підлягає поділу між подружжям, оскільки, набута в період шлюбу, однак, квартира АДРЕСА_3 не є спільним майном подружжя та поділу не підлягає, оскільки, хоч право власності на неї і було зареєстровано за відповідачем в період шлюбу, однак, позивачем не було вкладено в цю квартиру жодних коштів та відповідачем було придбано зазначену квартиру за особисті кошти, які були їй надані сином та рідно сестрою.

Перевіряючи обґрунтованість первісних позовних вимог, за заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст. 69 ч. 1 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини.

Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка.

Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час судового розгляду, судом було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_3 , а відтак зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та доказів зворотному з боку сторони відповідача за первісним позовом суду надано не було.

Суд при вирішенні первісних позовних вимог виходить із тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, що стороною відповідача за первісним позовом в ході розгляду справи спростовано достатніми доказами не було.

Посилання сторони відповідача про те, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за особисті кошти відповідача, які їй були надані рідним сином та рідною сестрою, суд до уваги не приймає, оскільки, зазначені твердження достатніми доказами не доведено, та в даному випадку надані відповідачу сином та сестрою кошти не свідчать про наявність підстав для того, щоб вважати придбану у шлюбі квартиру АДРЕСА_3 особистою власністю відповідача, яка поділу між сторонами не підлягає.

Суд вважає, що квартира АДРЕСА_3 є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між подружжям в рівних частинах, а відтак заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, в т.ч. дружини в розумінні положень ст. 57 СК України, а тому суд вважає, що таке майно слід поділити порівну в межах заявлених первісних позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем за первісним позовом слід визнати право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_4 та на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим первісний позов підлягає задоволенню.

В частині зустрічних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позивачем за зустрічним позовом зазначалось, що в період шлюбу подружжям було набуто у власність транспортні засоби - «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 02.02.2021 року, було встановлено, що станом на 28.01.2021 року за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: 02.07.2009 року - «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 ; 19.06.1996 року - «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; 14.06.1996 року - «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідно до облікових реєстраційних карток, було встановлено, що транспортні засоби «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; та « Форд », 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , - були зняті з обліку у зв`язку з вибраковкою.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог було зазначено, що сторонами у шлюбі були набуті зазначені транспортні засоби, які були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1 , однак, спільне користування автомобілями неможливе, а відтак наявні підстави для припинення її права на частку у цьому майні, та стягнення із відповідача на її користь компенсації половини вартості зазначеного майна, що відповідно до аналізу цін на аналогічні автомобілі на ринку України, становить суму в розмірі 144092,70 грн.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що транспортні засоби «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; та «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , були зняті з обліку у зв`язку з вибраковкою, а відтак вилучені із цивільного обороту та поділу не підлягають. В частині вимог про припинення частки та стягнення компенсації за половину вартості автомобіля «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 сторона відповідача вказала на відсутність належних доказів ринкової вартості зазначеного автомобіля, а відтак недоведеності позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи обґрунтованість зустрічних позовних вимог, та заперечень на зустрічний позов, суд приймає до уваги те, що

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

В ході розгляд справи було встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що в період шлюбу подружжям було набуто у власність транспортні засоби «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 ; 19.06.1996 року - «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; 14.06.1996 року - «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Однак, на час розгляду даного спору транспортні засоби «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; та «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , - були зняті з обліку у зв`язку з вибраковкою, а відтак вибули із цивільного обороту, та доказів неправомірності та/або безпідставності зняття зазначених автомобілів з обліку стороною позивача за зустрічним позовом суду не надано.

Придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , в свою чергу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, в т.ч. за згодою відповідача шляхом стягнення із відповідача за зустрічним позовом грошової компенсації ринкової вартості Ѕ частини цього автомобіля, однак, стороною позивача не доведено достатніми та належними доказами дійсну ринкову вартість цього автомобіля.

Подібні за змістом положення щодо здійсненні співвласниками спільної сумісної власності закріплені статтями 364, 369 ЦК України.

Автомобіль «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю.

Сторона відповідача за зустрічним позовом не заперечувала проти виплати позивачу компенсації на Ѕ частину зазначеного автомобіля, однак, вказувала про недоведеність позивачем ринкової вартості автомобіля на час поділу, а відтак вартості її Ѕ частини в рухомому майні, яку необхідно сплатити на користь позвиача.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Разом із тим, позивачем до суду не було надано достатніх доказів ринкової вартості автомобіля «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , а також не заявлялося будь-яких клопотань, зокрема, про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна.

Надані стороною позивача за зустрічним позовом роздруківки із сайтів продажу вживаних авто, на думку суду, не є доказами, що поза розумним сумнівом встановлюють дійсну ринкову вартість автомобіля, який було придбано сторонами в період шлюбу.

За наведених обставин суд вважає, що позивач за зустрічним позовом, пред`явивши вимоги про припинення своєї частки в майні подружжя, яким є спірний автомобіль «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його ринкової вартості.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства, встановлені у справі обставини та наявні докази, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено підстав для припинення її права на частку в транспортних засобах «Фольцваген», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; та «Форд», 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , оскільки, зазначені об`єкти на час розгляду справи у власності відповідача не перебувають, та були зняті з обліку у зв`язку з вибраковкою.

Крім того, підстав для припинення права на частку транспортного засобу «Нісан», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 та стягнення компенсації в рахунок належної позивачу Ѕ частини всіх автомобілів, суд також не вбачає, оскільки, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними доказами ринкову вартість автомобілів, а вимог про визнання за позивачем права власності на частину автомобіля, який фактично перебуває у власності відповідача в ході розгляду справи заявлено не було.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те що в ході розгляду справи судом не встановлено підстав для припинення права позивача на частку в транспортних засобах, а розмір ринкової вартості автомобілів стороною позивача належними доказами доведено не було, а відтак в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави первісного та зустрічного позовів, детально проаналізувавши докази, які були надані сторонами в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача за первісним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 1681,60 грн.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати за зустрічним позовом слід залишити за позивачем за зустрічним позовом по фактично понесеним.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 57, 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364, 368 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-77, 81, 82, 83, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Здійснити поділ однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 та трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єктів спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відмовити.

Судовий збір за первісним позовом в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп. стягнути із ОСОБА_2 на користь держави.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за ОСОБА_2 по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Голосіївський районний суд міста Києва.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач на первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, - до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Н.П. Чередніченко