Номер провадження: 22-ц/813/5211/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/20650/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5211/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач- ОСОБА_1 ,

- відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мазун І.А. 11 жовтня 2021 року, повний текст рішення складений 21 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом до Малиновського районного суду м. Одеси, в якому просить: 1) стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі - 142 069,01 грн.; 2) моральну шкоду в розмірі - 25 000 грн.; 3) судовий збір у сумі - 2 102 грн.; 4) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 7 500 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 18.10.2019 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - 10 000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2019р. залишено без змін.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Першим Суворовським ВДВС м. Одеси, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 09.04.2021 р. становить - 182 069,01 грн.. Оскільки відповідач не виконує рішення суду, за кожен день прострочення його виконання нарахована пеня в розмірі - 640 532 грн., що значно перевищує розмір виниклої заборгованості, а тому стягненню підлягає сума, що відповідає розміру виниклої заборгованості.

Окрім того, позивачка зазначає, що вищевказані обставини призвели до стресу та моральних страждань, що в свою чергу призвело до виснаження фізичних і психологічних ресурсів її організму. Відповідні обставини стали причиною звернення до суду з даними позовними вимогами (а. с. 1 - 2).

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в яких остаточно просить: 1) стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі - 182 069,01 грн.; 2) немайнову шкоду в розмірі - 25 000 грн.; 3) судовий збір у сумі - 2 102 грн.; 4) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 7 500 грн. (а. с. 96).

2.2. Позиція сторін в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокат Чумаченко Святослав Олександрович вказує на те, що: 1) відповідач сплачував та продовжує сплачувати аліменти, але в силу свої можливостей, свого реального заробітку, а також інших об`єктивних обставин, що виключає його вину у виникненні заборгованості; 2) позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди у розмірі - 25 000 грн. (а. с. 46 - 48).

У відповіді на відзив адвокат Ричков Максим Юрійович, діючий від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що: 1) відзив не відповідає вимогам статті 178 ЦПК України; 2) суд не може відмовити у стягненні неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (а. с. 88 - 89).

У відзиві на позовну заяву (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокат Чумаченко Святослав Олександрович вказує на те, що: 1) ОСОБА_2 не має можливості працевлаштуватись за фахом; 2) суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості; 3) ОСОБА_2 прийнятий на роботу з 01.06.2021 року на посаду помічника завідувача господарством з окладом - 6 420,00 грн.; 4) факт знаходження на утриманні ОСОБА_2 його матері підтверджується довідкою голови ОСББ «Марсельський 3Д» (а. с. 111 - 113).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі - 98 069,01 грн. та витрати на правову допомогу в сумі - 7 500 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі - 980,69 грн..

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено підстав для звільнення боржника від сплати пені. Однак, з урахуванням майнового стану відповідача, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір неустойки (пені), яку слід сплатити боржнику до - 98 069 грн., яка виникла станом на 01.06.2020 року.

Щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не було доведено та не встановлено, що неправомірні дії відповідача спричинили відповідні моральні страждання позивачки та стали причиною звернення до спеціаліста (а. с. 152 - 158).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1)судом не було враховано, що заборгованість утворилась через фактичну неможливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі - 10 000,00 грн. на місяць, на які неодноразово відповідач наголошував в суді першої інстанції. Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2021 р. залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 року, яким зменшено розмір аліментів, що стягувався з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей до - 3 000,00 грн. на місяць; 2) відповідач не мав умислу ухилятися від сплати аліментів, однак не мав реальної фінансової можливості сплачувати борг. Зазначені обставини виключають вину апелянта, а як наслідок і підстави стягнення пені.

Виходячи з доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині визначення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів (а. с. 165 - 169).

2.6Позиція позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а. с. 179).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року (а. с. 183).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній».

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано 28.12.2021 року».

Після отримання апеляційним судом з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Одеській області актуальних відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно направлено ОСОБА_1 ..

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній».

Крім того, на офіційному сайті апеляційного суду було розміщено повідомлення ОСОБА_1 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду про відкриття провадження в порядку спрощеного провадження.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є повідомленою про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення пені у зв`язку із простроченням сплати аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 10 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення повноліття дітьми, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 44 - 45).

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без змін (а. с. 41 - 43).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 р. у справі №521/8616/20 зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року, справа № 521/11656/19. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі - 3 000 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2021 року залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей.

Згідно наданого розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 29.04.2021 р., складеного державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Кобилко В.С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/11656/19, виданого 21.11.2019 р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі - 10 000 грн., щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з дати подання позову тобто з 07.07.2019р. і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість по аліментам станом на 01.04.2021р. становить - 182 069,01 грн. (а. с. 97).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

В порядку ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок по пені суд враховує, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення.

Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочена до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 працював моряком, останній рейс, в якому перебував за контрактом, було закінчено у листопаді 2019 року.

Вказане підтверджується копією довідки ДП «В.ШІПС (Україна)» № 783 від 27.05.2020 року, з якої вбачається, що ДП «В.ШІПС (Україна)» надавало послуги ОСОБА_2 з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Термін дії останнього трудового договору ОСОБА_2 , укладеного за посередництвом ДП «В.ШІПС (Україна)» від 20 травня 2019 року, закінчився у листопаді. З листопада 2019 року ОСОБА_2 за послугами з посередництва у працевлаштуванні за кордоном не звертався (а. с. 57).

Постановою державного виконавця Кобилко В.С. від 22.05.2020 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 521/11656/19, виданого 21.11.2019 року (а. с. 53).

Із копії довідки № 1091/01-29-20/02 від 28.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку, як безробітний у Суворовському районному центрі (Одеському регіоні) Державного центру зайнятості з 27 травня 2020 року (а. с. 52).

З 01.06.2021 р. ОСОБА_2 було прийнято в ТОВ «ТЕПЛОСТАНДАРТ-ЮГ» помічником завідувача господарством, що підтверджується відповідною довідкою. Також відповідачем надано копію наказу ТОВ «ТЕПЛОСТАНДАРТ-ЮГ» від 31.05.2021р., з якого вбачається, що відповідач був прийнятий на роботу з окладом (тарифною ставкою) - 6 420грн. (а. с. 114 - 115).

Посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває також непрацездатна матір, судом не приймається до уваги, оскільки ОСОБА_2 не було надано докази відповідного утримання матері відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року в справі №636/3546/17 (провадження № 61-19793св19) зроблено такий правовий висновок: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника…».

Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, Верховним Судом України було зроблено висновок, відповідно до якого встановлено виключні випадки, за яких в діях платника аліментів відсутні ознаки вини.

У постанові від 14 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 661/905/19вказав, що тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, про що свідчать виплати по аліментам згідно розрахунку заборгованості державного виконавця. Вказана заборгованість виникла внаслідок несвоєчасного та неповного виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітніх дітей. Діти весь час перебувають на утриманні позивачки. Відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати.

Отже посилання апелянта щодо відсутності вини в несплаті аліментів не знайшли свого підтвердження, тому не заслуговують на увагу суду.

Окрім того, судом першої інстанції було враховано майновий стан відповідача та з врахуванням вказаного було зменшено розмір неустойки (пені), яку слід сплатити боржнику до розміру в сумі - 98 069 грн., яка виникла станом на 01.06.2020 року.

Посилання апелянта на рішення суду, яким було зменшено розмір аліментів на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки вказане рішення було ухвалено після утворення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей та не виключає обов`язок відповідача щодо їх сплати за попередній період.

Таким чином, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе