ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/4443/21
Провадження № 22-ц/821/460/22
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,

секретаря - Захарченко А. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомих об`єктів правом спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна подружжя, у складі головуючої судді Гудзенко В. Л.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області 05 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі.

30.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомих об`єктів правом спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна подружжя.

Одночасно із зустрічною позовною заявою до суду позивачем подана заява про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на майно.

Заяву мотивовано тим, що починаючи з 17 жовтня 2008 року і на момент укладення шлюбу, 24.11.2009, ОСОБА_1 вже був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та отримував стабільний дохід від власної господарської діяльності.

За весь час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , позивач, заробляючи кошти від власної справи, витрачав їх виключно на потреби та в інтересах сім`ї, в тому числі вкладав кошти у розвиток бізнесу дружини, власного бізнесу, витрачав кошти на капітальний ремонт нерухомості та її облаштування меблями і технікою, що перебуває в особистій власності дружини, і це все позивач здійснював задля зростання благополуччя родини.

Так, з 14.06.1999 ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець і має власний бізнес: два салони краси, що розміщені в нежитлових приміщеннях, які перебувають в її особистій власності та знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

За період шлюбу спільними коштами подружжя в обох салонах краси був зроблений капітальний ремонт. Також, за період шлюбу спільними коштами подружжя був зроблений капітальний ремонт трикімнатної квартири (61,9 кв. м), яка перебуває в особистій власності ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де сім`єю і проживали позивач з відповідачкою.

Зазначав, що ОСОБА_2 одноособово користується автомобілем, який є спільною сумісною власністю подружжя, а саме легковий автомобіль JEEP RENEGADE, 2017 року випуску.

Вказував, що на даний час між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо розподілу спільного майна подружжя (за первісним позовом) та визнання нерухомого майна ОСОБА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя (за зустрічним позовом). Враховуючи наявний спір щодо розподілу спільного майна подружжя за первісним позовом та подання позивачем зустрічного позову про визнання майна дружини спільною сумісною власністю, є ризик того, що ОСОБА_2 може відчужити транспортний засіб на користь третіх осіб без згоди чоловіка ОСОБА_1 , та безперешкодно без відома ОСОБА_1 відчужити об`єкти нерухомості, тому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зареєстроване на ОСОБА_2 , а саме: легковий універсал JEEP RENEGADE, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_1 (86,1 кв. м); нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_2 (50,5 кв. м); трикімнатну квартиру (61,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накладено арешт на: легковий універсал JEEP RENEGADE, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_1 (86,1 кв. м); нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_2 (50,5 кв. м); трикімнатну квартиру (61,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. Тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на майно, зареєстроване на ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2022 року та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про забезпечення зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту, можливе лише на те майно, яке є предметом спору за поданою позивачем позовною заявою.

При цьому, виходячи із обсягу позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, легковий універсал JEEP RENEGADE, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 не є предметом спору, а відтак, накладення на нього арешту в порядку зустрічного забезпечення незаконне та не відповідає засадам цивільного судочинства.

Крім того, накладаючи арешт на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (86,1 кв. м), АДРЕСА_2 (50,5 кв. м), суд першої інстанції не врахував положення СК України, адже вказані нежитлові приміщення є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та набуті нею до шлюбу.

На ряду з цим, трикімнатна квартира (61,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 3576 від 11.07.2002, тобто набута останньою теж до укладення шлюбу.

Отже, вищевказане нерухоме майно набуте ОСОБА_3 до укладення шлюбу. Відтак не належить та не може належати ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

04 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу в якому просив суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2021 року про забезпечення зустрічного позову залишити без змін.

Зазначає, що судом було обґрунтовано прийнято ухвалу про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 від 31.12.2021 та з повним дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що є ризик того, що ОСОБА_2 може відчужити транспортний засіб та нерухоме майно на користь третіх осіб без його відому.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень сторони по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на подачу відзиву, а ОСОБА_2 подала 06.02.2022 заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (ч. 2 ст. 258 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, не відповідає приведеним вимогам закону.

В оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд врахував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявників від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу ст. ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 24 листопада 2009 року (а.с. 10).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.11.2021 № 28548268, нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_2 (50,5 кв. м) належить ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) на підставі Свідоцтва про право власності, НОМЕР_3 від 17.10.2005, нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_1 (86,1 кв. м) належить ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) на підставі Свідоцтва про право власності, 543, від 01.04.2003, трикімнатна квартира (61,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) на підставі Договору дарування, 3576, від 11.07.2002 (а.с. 75-76).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 про визнання нерухомих об`єктів правом спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна подружжя та він просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_1 (86,1 кв. м); нежитлове приміщення (перукарня) за адресою: АДРЕСА_2 (50,5 кв. м); трикімнатну квартиру (61,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок на земельній ділянці за кадастровим номером :01:002:0570, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості квартири за адресою: АДРЕСА_5 (52 кв. м.), 1/2 загальної суми коштів, виплачених подружжям на погашення кредитних договорів та інших нарахувань за ними, укладених відповідачкою з ПАТ «УкрСиббанк» да реєстрації шлюбу та судові витрати (а.с. 44-47).

З викладеного вбачається, що автомобіль легковий універсал JEEP RENEGADE, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , на який оскаржуваною ухвалою накладено арешт, не є предметом спору за зустрічним позовом, тому відсутні підстави для накладення на нього арешту.

Крім того, судом встановлено, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, ОСОБА_1 взагалі не вказував та не мотивував, які ж саме наявні ризики, які вказують, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, зокрема не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Єдиною підставою на яку послався заявник - це наявність між ним та ОСОБА_2 спору щодо майна, що не може бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення позову у виді накладення арешту на майно.

Посилання у відзиві на можливість відчуження ОСОБА_2 її майна без дозволу ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в процесі перегляду ухвали суду першої інстанції про накладення арешту.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту та обсягу позовних вимог за зустрічним позовом, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, наявності ризиків невиконання рішення суду, пославшись лише на загальні норми процесуального права та наявність спору між сторонами щодо майна.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду від 31 грудня 2021 року - скасувати, та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2021 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомих об`єктів правом спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна подружжя, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко