Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1239/21 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №282/1239/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Носач В.М. в смт. Любар,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований 25.03.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №451 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 25 березня 2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу мають троє дітей повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що їх спільне сімейне життя не склалось, оскільки між ними зникло взаєморозуміння, розійшлися погляди на сімейні відносини, права та обов`язки подружжя. Стверджує, що останнім часом вони не проживають як подружжя, спільного господарства не ведуть, намірів поновлювати сімейні стосунки не мають. Зазначає, що в той же час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, останні перебувають на повному утриманні матері. Відповідач є здоровим, працездатним, отримує високий дохід, оскільки працює особою-підприємцем, а тому вважала, що на утримання двох малолітніх дітей він має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 грн на кожну дитину.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25.03.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №451. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з його аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, всіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину, враховуючи відповідний вік дітей. Зазначає, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував, що він не має власного житла, квартира, яка придбана в період шлюбу в м. Житомирі оформлена за його згодою на дружину. Чистий прибуток від торгівлі становить 300-350 грн в день, в місяць 9000-10000 грн при нагоді якщо магазин працює без вихідних. Одночасно, з цих коштів йому необхідно виділити кошти на найм житла та інше.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в шлюбі, який зареєстровано 25.03.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, відповідно до актового запису №451 від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають із матір`ю та знаходяться на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 являється фізичною особою-підприємцем, він є власником земельної ділянки площею 0,04 га, кадастровий номер :04:007:0105 за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2019 року, земельної ділянки площею 0,078 га, кадастровий номер :04:007:0104 за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2019 року, земельної ділянки площею 0,716 га, кадастровий номер :04:007:0103 за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2019 року та земельної ділянки площею 0,0326 га, кадастровий номер :04:007:0072 по АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2007 року. Також відповідач є власником нежитлового приміщення, магазину товарів повсякденного попиту, загальною площею 107, 5 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 серпня 1998 року.

Інших осіб, які перебувають на утриманні у ОСОБА_2 немає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції належним чином врахував матеріальний та сімейний стан сторін, їх стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є інвалідом першої групи та дійшов до обгрунтованого висновку про стягнення з його аліментів в розмірі 2500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з`ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що ухвалючи судове рішення суд не врахував його матеріальне становище. За правилами ст. 60 СК України куплена квартира в м. Житомирі у період шлюбу та оформлена на ОСОБА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Тому, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді