Справа № 127/5134/21
Провадження № 22-ц/801/548/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуСправа № 127/5134/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Жмудя О.О., дата складення повного тексту рішення 28 січня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА Сееd» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За фактом ДТП повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000511. Станом на цей день досудове розслідування в кримінальному провадженні триває.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «КІА Сееd» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «УПСК» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8982059.

В зв`язку зі смертю ОСОБА_3 її дочці - ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

12 лютого 2020 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 16692 грн. на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішення про виплату страхового відшкодування було призупинено до надання позивачем документів: про склад сім`ї потерпілої та постанови по кримінальній справі.

Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті є незаконною та необґрунтованою.

Так, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої є чоловік потерпілої - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_1 .

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату з січня 2019 року - 4173 грн. на місяць.

Тому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю складає 50076, 00 грн.

Отже, частка, яка припадає на кожну із трьох осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування, складає 16692 грн.

Окрім того, позивач понесла витрати на поховання у розмірі 9105, 00 гривень.

Отримавши заяву про виплату страхового відшкодування 17 лютого 2020 року відповідач зобов`язаний був здійснити таке відшкодування до 17 травня 2020 року, однак, не здійснив. Період для нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання починається з 18 травня 2020 року (наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) та закінчується 27 лютого 2021 року (в день подання позову до суду). Розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 25797,00 грн. за цей період становить 2490,82 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України розрахунок інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування з 18 травня 2020 року по 27 лютого 2021 року становить 1152,54 грн. 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування за користування грошовими коштами у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування з 18 травня 2020 року по 27 лютого 2021 року становить 606,41 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь: 16692,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 9105,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання; 2490,82 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 1152,54 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 606,41 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 10000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовлено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що позивачем не доведено, що протиправна дія ОСОБА_2 є причиною, а шкода, яка завдана позивачу - наслідком такої протиправної поведінки.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лабик Руслан Романович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, а також в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України зазначити у рішенні про нарахування 3% річних та пені з 24 лютого 2021 року і до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача. Коли це було наслідком дії джерела підвищеною небезпеки, - незалежно від наявності вини, а тому вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Поряд з цим, вказує на те, що зупинення відповідачем виплати позивачеві страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, не оспорюючи обставини страхового випадку є такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Водночас, посилається на ті ж самі обставини, що викладені позивачем у позовній заяві.

23 лютого 2022 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката Овчаренка Руслана Вячеславовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову задоволенні позовних вимог. Поряд з цим, вказує, що на даний час по факту ДТП триває розслідування в кримінальному провадженні № 0000511, що відповідно до абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати. ПрАТ «УПСК» не відмовляє позивачу у виплаті страхового відшкодування, лише призупиняє строк до розгляду кримінального провадження. Крім того просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 було відкрито кримінальне провадження 0000511 по факту ДТП, а саме: приблизно о 17.30 год. ІНФОРМАЦІЯ_1 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА Сееd» держномер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту праворуч з прибудинкової території будинку № 29 по вул. Київській м. Вінниці в напрямку вул. Чорновола, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля, в забороненому для цього місці. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди (а.с. 23).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2019 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 77 років (а.с. 24).

Смерть ОСОБА_3 настала на дорозі по вул. Київській 29 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 927 від 28 грудня 2019 року (а.с. 25-26).

Відповідно до рахунку-замовлення № 001237 від 28 грудня 2019 року та товарних чеків № 001237 від 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_3 9105 грн. (а.с. 35-36).

Транспортний засіб «КІА Сееd» держномер НОМЕР_1 був застрахований ПрАТ «УПСК» згідно полісу АМ/8982059 з 20 лютого 2019 року до 19 лютого 2020 року (а.с. 37, 71).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 29).

Із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування 12 лютого 2020 року звернувся до ПрАТ «УПСК» представник ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 - ОСОБА_8 (а.с. 38-39, 40-44).

11 березня 2020 року ПрАТ «УПСК» на адресу представника позивача був направлений запит із проханням надати довідку про склад сім`ї потерпілої, витяг з ЄРДР, рішення по кримінальному провадженню (постанову про закриття кримінального провадження чи рішення суду) (а.с. 46).

Письмової відповіді щодо відмови у виплаті страхового відшкодування матеріали справи не містять.

Водночас, у відзиві на позов представник відповідача повідомив, що ПрАТ «УПСК» не відмовляє у виплаті страхового відшкодування. Дана виплата призупинена до розгляду кримінального провадження по факту ДТП (а.с. 67-70, 75-80).

Станом на день розгляду даної справи по суті кримінальне провадження 0000511 не завершене

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Згідно ст. 27.1 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.4 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_3 померла, ще триває, вину особи у скоєному ДТП не встановлено, то звернення позивача до суду з позовом в цій справі є передчасним.

Такий висновок районного суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства суд приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону відповідач, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблої (позивач являється чоловіком загиблої) вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Тому, доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За таких обставин, з урахуванням п.п. 27.3, 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 8 Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 16692,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 9105,00 грн. страхового відшкодування документально підтверджених витрат на поховання.

Вирішуючи питання стягнення пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок наведено ВП ВС у постанові від 16 травня 2018 року у справі №14-16цс18.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У зв`язку з простроченням страхової виплати (виконання грошового зобов`язання), з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості (пункт 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), 3% річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України), що свідчить про обґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги позивача у справі та підтверджується практикою ВС у постанові від 01 вересня 2020 року справа №357/6237/19-ц.

При цьому слід відхилити посилання відповідача на те, що згідно абз. 4 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається в, зокрема, кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховик дізнався про набрання рішенням суду в зазначеній справі законної сили, адже відповідальність заподіювача шкоди в разі її спричинення дією джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, яка встановлюється, зокрема, при розгляді відповідної кримінальної справи. Отже страховик вказаної відповідальності за обставин цієї справи має виконувати свої зобов`язання незалежно від того, чи буде встановлено вину водія у виникненні ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що період на стягнення пені починається з 18 травня 2020 року (з наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) по 27 лютого 2021 року (день звернення з позовною заявою до суду).

Пеня розраховується за формулою: пеня = (сума простроченого боргу) х (подвійна облікова ставка НБУ) х (кількість днів прострочення/100).

Облікові ставки НБУ за період прострочення та розмір пені:

-з 18 травня 2020 року по 11 червня 2020 року (днів: 25, облікова ставка НБУ х 2 : 16), пеня 281,93 грн,

-з 12 червня 2020 року по 23 липня 2020 року (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 355,24 грн,

-з 24 липня 2020 року по 03 вересня 2020 року (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 355,24 грн,

-з 04 вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 414,44 грн,

-з 23 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 414,44 грн,

-з 11 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (днів: 21, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 177,62 грн,

-з 01 січня 2021 року по 21 січня 2021 року (днів: 21, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 178,11 грн,

-з 22 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року (днів: 37, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 313,80 грн.

Отже, розмір пені за прострочення страхового відшкодування у розмірі 16692,00 грн та 9105,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання, за період з 18 травня 2020 року по 27 лютого 2021 року становить 2490,82 грн.

Щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою: втрати від інфляції = (сума простроченого боргу) х (індекс інфляції/100) - (сума простроченого боргу).

Індекс інфляції за весь період = 1.0446773 ( червень 2020 року - 100,2 %, липень 2020 року - 99,4%, серпень 2020 року - 99,8%, вересень 2020 року - 100,5 %, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101,3%, грудень 2020 року - 100,9 %, січень 2021 року - 101,3%).

Отже інфляційні втрати за період з 18 травня 2020 року по 27 лютого 2021 року становлять 1152,54 грн (25797,00 грн х 1,0446773/100% - 25797,00 грн).

Щодо розрахунку 3% річних колегія суддів зазначає таке.

Процентна ставка за користування коштами 3% річних розраховується за формулою: проценти = (сума простроченого боргу) х (процентна ставка)/100%/365 днів х (кількість днів), де:

(процентна ставка) - проценти річних,

(кількість днів) - різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобов`язання.

Отже 3% річних за період з 18 травня 2020 року по 27 лютого 2021 року дорівнюють 606,41 грн (25797,00 грн х 3%/100%/365 х 286).

Відтак за період прострочення з 18 травня 2020 року по 24 лютого 2021 року, визначений позивачем, на прострочені зобов`язання в розмірі 25797,00 грн, з відповідача на користь позивача у справі має бути стягнуто 2490,82 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 606,41 3% річних та 1152,54 грн інфляційних втрат.

У відповідності до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені положення ЦПК України, апеляційний вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 пені та 3 % річних, нарахованих на прострочену суму страхового відшкодування, починаючи з 28 лютого 2021 року (день звернення із позовом до суду) по день фактичного виконання рішення суду про стягнення суми страхового відшкодування.

Вказані обставини залишились поза увагою суду попередньої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Так, на підтвердження понесених судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, позивач ОСОБА_1 надала: договір про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 (а.с. 47-48); замовлення на надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року, відповідно до якого сторони домовились, що вартість правничої допомоги складає 10000 грн. (а.с. 49-50).

В замовленні на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року та апеляційній скарзі адвокат Лабик Р.Р. вказав детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: 1. консультації; 2. Підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд; 3. підготовка та подання позовної заяви в суд; 4. Судовий розгляд справи, участь у судових засіданнях, підготовка та подання процесуальних документів; 5. оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Таким чином, адвокатом вказано, що позивачем планується понести судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн.

У п. 2,3 Замовлення на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року визначено, що сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг становить 10 000 грн. Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених п. 1 цього Замовлення, у розмірі, вказаному у п. 2 цього Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги та умовам Замовлення на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року.

Доводи відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги є необґрунтованими та не спростовують надання/отримання такої.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом правничої допомоги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 витрачені або ті які будуть витрачені позивачем документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 - 16692,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 9105,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання; 2490,82 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 1152,54 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 606,41 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування.

Пеню та 3% річних нараховувати за період з 28 лютого 2021 року до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія судовий збір в сумі 1362 грн в дохід держави.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.М. Шемета

М.М. Якименко