Провадження № 22-ц/801/248/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуСправа № 127/19758/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.

секретар судового засідання Француз М.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач(особа яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року, постановлене у складі судді Романюк Л. Ф. в м. Вінниця, дата складання повного судового рішення 18 листопада 2021 року,-

в с т а н о в и в:

03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю.

В обґрунтування позову посилався на те, що вони із відповідачкою перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду у справі № 127/11340/18 від 25.06.2018 року. Між ними було поділено майно подружжя та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року (справа № 127/29500/18)було визнано за ним та відповідачкою право приватної власності за кожним на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48, 2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.( рішення набуло чинності25.04.2019 року).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року усунуто перешкоди в користуванні житлом та вселено ОСОБА_2 в зазначену квартиру, та встановлено порядок користування квартирою: виділено в користування ОСОБА_2 кімнату площею 13,2 кв.м., ОСОБА_1 кімнату площею 12,5 кв.м.; приміщення кухні площею 8,0 кв.м.. вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. залишено в спільному користуванні.

Проте після вселення в квартиру ОСОБА_2 не дає йому можливості користуватися лоджією, прохід до якої є тільки через кімнату, виділену в користування відповідачці, вона замкнула двері і він не має доступу до лоджії.

Тому позивач змушений звернутися до суду та висував вимогу зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном ОСОБА_1 , шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом розблокування дверей кімнати загальною площею 13, 2 кв. м., яка є єдиною прохідною кімнатою квартирі до лоджії з метою безперешкодного та безперервного доступу до даної лоджії в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.31-33).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року позов задоволено: зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном ОСОБА_1 , шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом розблокування дверей кімнати загальною площею 13, 2 кв. м., яка є єдиною прохідною кімнатою квартирі до лоджії з метою безперешкодного та безперервного доступу до даної лоджії в квартирі АДРЕСА_2 . Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач як власник Ѕ частини квартири вправі вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Оскільки позивач та відповідач на підставі рішення суду, яке набуло законної сили, спільно володіють та користуються рядом приміщень, в тому числі і лоджією, а відповідач чинить перешкоди до її доступу позивачеві, що є неправомірним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідача ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Люлика Р. І., , подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не зважив, що позивач не довів, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні лоджією, адже ОСОБА_2 категорично заперечила цю обставину, а позивач ОСОБА_1 не довів її належними та допустимими доказами.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що ним були надані суду необхідні докази того, що відповідач не пускає його до лоджії, окрім того вона сама в судовому засіданні визнала, що поставила замки в дверях кімнати. Відтак просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Люлик Р.І. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. Позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

По справі встановлено наступні обставини:

-рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року (справа № 127/29500/18)за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право приватної власності за кожним на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48, 2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м. Рішення набуло чинності 25.04.2019 року. Право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.6-7);

- Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року усунуто перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_2 шляхом вселення та встановлено порядок користування квартирою та виділено в користування ОСОБА_2 кімнату площею 13,2 кв.м., ОСОБА_1 кімнату площею 12,5 кв.м. Приміщення кухні площею 8,0 кв.м.. вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. залишено в спільному користуванні (а.с.8-9);

- Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , квартира має 25,7 кв.м. житлової площі та 48,2 кв.м. загальної площі, складається з двох житлових кімнат площею 13,2 кв.м. та площею 12,5 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., поєднаної вбиральні площею 3,2 кв.м., коридору площею 8.1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м.(а.с.14).

Між сторонами виник спір про усунення перешкод в користуванні приміщенням (лоджією), яка перебуває у спільному користуванні двох співвласників.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В справі що розглядається порядок користування позивачем та відповідачкою квартирою, яка перебуває у їх спільній частковій власності (по Ѕ частині у кожного), встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року (справа № 127/27678/20), кожному з співвласників виділено в користування по 1 кімнаті, а приміщення кухні, вбиральні, коридору та лоджії залишено в спільному користуванні.

Як вбачається з технічної характеристики квартири (а.с. 14), прохід до лоджії можливий лише через кімнату, площею 13, 2 кв. м., якою користується відповідачка ОСОБА_2 .

В суді першої інстанції об`єктивно встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування лоджією. Це підтверджено не тільки словами позивача, але й наступними письмовими доказами: в Акті від 15 липня 2021 року, складеному при вселенні ОСОБА_2 в квартиру ОСОБА_1 зазначив, що на дверях кімнати, яка виділена у користування ОСОБА_2 , остання встановила металевий замок, чим обмежила доступ до лоджії (а.с.12); 21 липня 2021 року ОСОБА_1 звертався до МКП «Управляюча компанія «Замостя» з повідомленням про перешкоджання користування лоджією через зариту на замок кімнату, через яку можна зайти на лоджію, на що отримав відповідь про те, що 23.07 2021 року майстри МКП відвідали квартиру, кімната, про яку зазначав у зверненні ОСОБА_1 дійсно зачинена, проте працівники МКП не можуть підтвердити факт чинення перешкод, оскільки їм невідомо хто і з яких причин зачинив кімнату (а.с.49).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не чинить перешкод позивачеві і ця обставина ним не доведена. Також апеляційний суд звертає увагу на суперечливу поведінку відповідачки: якщо вона стверджує, що не чинить перешкод в користуванні лоджією позивачеві, то нелогічним є оскарження рішення суду, ухваленого у цій справі, яким її зобов`язано не чинити перешкоди в користуванні лоджією позивачеві.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні лоджією шляхом розблокування дверей кімнати , площею 13, 2 кв.м, яка є єдиною кімнатою, які містить прохід до лоджії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з`ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк