Ухвала

31 березня 2022 року

м. Київ

справа № 752/4479/16-ц

провадження № 61-20945ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої від її імені адвокатом Глядиком Богданом Миколайовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 29 жовтня 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги та ухвалених судових рішень

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист

№ 752/4479/16-ц, виданий 05 вересня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 752/4479/16-ц, виданий 05 вересня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені адвокатом Самофаловою О. Ю., задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня

2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої від її імені адвокатом Самофаловою О. Ю., про ухвалення додаткового судового рішення залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги. Рух справи

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана від її імені адвокатом Глядиком Б. М., на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року, у якій заявник просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

До касаційної скарги долучена заява про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції, яке обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Самофалова О. Ю., отримала 12 листопада 2021 року, однак відмовилася від подальшого надання правової допомоги, оскільки, ОСОБА_1 перебуваючи у скрутному майновому становищі не мала можливості оплатити послуги адвоката. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не мала необхідного обсягу правових знань, вона була змушена звернутися за правовою допомогою до іншого фахівця у галузі права та

20 грудня 2021 року укладала договір про надання правової допомоги з адвокатом Глядиком Б. М. Копію оскаржуваної постанови апеляційного суду ОСОБА_1 отримала 20 грудня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою.

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , подане від її імені адвокатом Глядиком Б. М., про долучення доказів на підтвердження скрутного майнового становища ОСОБА_1 , зокрема копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2022 року наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для зазначення інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження. Роз`яснено заявнику положення частини третьої статті 393 ЦПК України.

У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшло повторне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тими самими обставинами, яким вже була надана оцінка судом касаційної інстанції. Додатково зазначила, що укладений між нею та адвокатом Самофаловою О. Ю. договір про надання правової допомоги був платним, втім через скрутне майнове становище заявник не виконала покладені на неї зобов`язання щодо оплати виконаних адвокатом робіт (послуг), як наслідок 08 грудня 2021 року укладено додаткову угоду, якою розірвано договір про надання правової допомоги.

Доказом скрутного майнового становища ОСОБА_1 вважає наявність у боржника ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, що за твердженням заявника, підтверджує поважність причини пропуску строку звернення заявника із касаційною скаргою.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Верховний Суд вивчив подане клопотання, касаційну скаргу та додані до неї документи, дійшов висновку, що зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Порядок і строки подання касаційної скарги визначено положеннями частин першої-другої статті 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції ухвалено 29 жовтня 2021 року.

Зі змісту оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції представляла адвокат Самофалова О. Ю., яка 12 листопада 2021 року отримала копію оскаржуваного рішення.

Отже, тридцятиденний строк, протягом якого могла бути подана касаційна скарга на зазначене судове рішення, з урахуванням вихідного дня, закінчився 14 грудня 2021 року.

З касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року заявник звернулася 22 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення з касаційною скаргою.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Посилання ОСОБА_1 на розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Самофаловою О. Ю., та як наслідок припинення подальшого представництва інтересів заявника із 08 грудня 2021 року, Верховний Суд не приймає до уваги, з огляду на таке.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України.

В цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника.

Учасник судового процесу, реалізуючи свої процесуальні права має вчиняти дії з дотриманням процесуальних строків звернення до суду, тобто добросовісно користуватися своїми правами з метою недопущення настання негативних наслідків для такого учасника справи, які зумовлять докладання додаткових зусиль, направлених на поновлення, пропущеного процесуального строку.

За наведених обставин Верховний Суд робить висновок, що ОСОБА_1 , за обставин отримання уповноваженим представником 12 листопада 2021 року копії оскаржуваного рішення, мала вчинити дії, направлені на недопущення порушень процесуальних строків на подання касаційної скарги, зокрема здійснювати контроль виконаної адвокатом роботи зі складання касаційної скарги, не очікуючи настання кінцевого терміну оскарження судового рішення.

Серед іншого Верховний Суд урахував, що розірванню 08 грудня 2021 року договору про надання правової допомоги з адвокатом Самофаловою О. Ю., передувало невиконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо оплати винагороди адвоката, отже припинення зазначених правовідносин було очікуваною обставиною, відповідно заявник мала можливість завчасно вирішити питання про повернення їй адвокатом матеріалів, що стосуються цивільного провадження № 752/4479/16-ц, з метою реалізації права звернення до іншого фахівця права для складання касаційної скарги у цій справі.

Верховний Суд повторно констатує, що учасники судового процесу на власний розсуд реалізують свої процесуальні права, зокрема право вибору особи, яка представлятиме інтереси сторони у судовому процесі, тому дотримання процесуальних строків не може бути поставлено у залежність від наявності ризиків вчинення/невчинення/не належного вчинення дій адвокатом.

Доводи заявника про скрутне майнове становище ОСОБА_1 не можуть бути враховані Верховним Судом без наведення інших належних причин пропуску процесуального строку на подання касаційної скарги.

Верховний Суд зазначає, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 11 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 52210489 на загальну суму 96 585, 54 грн щодо боржника ОСОБА_3 , сам по собі не свідчить про майнове становище ОСОБА_1 , оскільки майновий стан особи визначається її сукупним доходом за відповідний календарний рік, який заявник суду не надала.

Посилання на те, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 безпосередньо отримала 20 грудня 2021 року не мають правового значення, оскільки з матеріалів касаційного провадження убачається, що копію зазначеного судового рішення її уповноважений представник отримав 12 листопада 2021 року, що за правилом частини п`ятої статті 130 ЦПК України вважається отриманням судового рішення і самим заявником.

Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, не є такими, що свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 пропустила строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року, докази на підтвердження поважності причини пропуску цього строку заявником не надала, відповідно відсутні підстави для його поновлення.

За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перетяка та Шереметьев проти України, за заявами № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Керуючись статтею 10, 44, 127, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року неповажними.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої від її імені адвокатом Глядиком Богданом Миколайовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 29 жовтня 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко