Провадження № 2/161/227/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем 30.08.2008 уклали шлюб, від якого народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2013 шлюб між ними було розірвано.

05.09.2015 сторони поновили шлюбні відносини, уклавши шлюб вдруге. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_5 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.07.2021 шлюб між ними було розірвано.

Зазначає, що діти проживають разом із нею і повністю перебувають на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, в добровільному порядку, аліментів на утримання дітей не надає. Утримання та виховання дітей одноособово для неї є надзвичайно надмірним, з урахуванням потреб кожної дитини індивідуально, а також враховуючи витрати на їхнє харчування, лікування, купівлю одягу. У зв`язку з чим, позивач просить стягнувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму, зокрема дочки ОСОБА_5 2013,00 грн., а ОСОБА_4 2510,00 грн.

Крім витрат на харчування, ліки, одяг та іграшки, вона несе також додаткові витрати пов`язані із розвитком дітей. Донька ОСОБА_5 відвідує центр розвитку «Світлинка», що зумовлено розвитком її вікових здібностей та підготовкою дитини до шкоди, витрати на такий центр з квітня по серпень 2021 склали 32816,27 грн. Крім цього донька на постійній основі відвідує логопеда, оскільки має затримку мовлення, витрати на відвідування якого з квітня по серпень 2021 становлять 1809,00 грн.

Донька ОСОБА_4 з 12.03.2021 відвідує комп`ютерну академію «ШАГ», що зумовлено потребою її розвитку в цьому напрямку. Фактично понесені витрати на заняття доньки в такій школі становлять 5695 грн.

Окрема зазначає, що менша донька ОСОБА_5 хворіє (діагноз: мозкова дисфункція з порушенням експресивного мовлення. Церебрастенічний синдром), вона була змушена у серпня 2021 відвідати лікаря, вартість прийому якого становить 350 грн.

Відтак усього нею було понесено 34975,27 грн. додаткових витрат на доньку ОСОБА_5 та 5695,00 грн. на доньку ОСОБА_4 , половину з яких, вона просить суд стягнути з відповідача, а саме 20335,13 грн.

Посилаючись на викладене, просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму, на утримання дітей, зокрема доньки ОСОБА_5 в сумі 2013,00 грн., доньки ОСОБА_5 в сумі 2510,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача половину фактично понесених нею додаткових витрат пов`язаних із розвитком доньки ОСОБА_5 в розмірі 17487,63 грн. та доньки ОСОБА_4 в розмірі 2847,50 грн.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив, в якому останній позов визнав частково, зазначає, що готовий сплачувати аліменти на утримування доньок у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Зазначає, що його офіційних дохід становить в середньому 5000,00 грн., інших необліковуваних доходів у нього немає, попри це він змушений нести витрати на оренду житла. Щодо стягнення додаткових витрат заперечує в повному обсязі, оскільки наданий на підтвердження договір про надання послуг догляду за дитиною від 2020 року, не підписаний ні ним, ні позивачем, а строк дії договору визначено з січня 2020 по вересень 2020, а у самому договорі не вказано прізвища, ім`я, по батькові дитини, по догляду за якою він укладався. Договір № 141012516 від 12.03.2021 теж на його думку не є належним доказом, оскільки укладений з ОСОБА_5 в якості слухача про надання їй послуг з навчання. На підставі викладеного, просив суд, позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину щомісяця, в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач подала до суду додаткові пояснення в яких підтримала раніше висловлену у позовній заяві позицію.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Однак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні такого клопотання, оскільки аліменти за своєю природою є матеріальною допомогою самим дітям, а тривалий розгляд справи може призвести до порушення їх прав.

Відтак, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2013 шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що діти проживають разом із матір`ю, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання, відповідач добровільно матеріальної допомоги дітям не надає.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України.

Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі наведеного, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітніх дітей, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, їх вік, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, часткове визнання позову відповідачем, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів з урахуванням вимог ч.3 ст.181 СК України у твердій грошовій сумі на доньку ОСОБА_5 в розмірі 1500,00 грн., а на доньку ОСОБА_5 в розмірі 1600,00 грн., щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття.

На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їхнього фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач приховує свої доходи, оскільки такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо стягнення додаткових витрат на дітей, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Позивач повинна довести їх необхідність.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як випливає із матеріалів справи, додаткові витрати на ОСОБА_4 , пов`язанні із розвитком її здібностей, а саме навиків програмування, роботи за комп`ютером та новими технологіями, розвитком нестандартного мислення.

З метою задоволення потреб дитини, позивачем укладено договір № 141012516 від 12.03.2021 з навчання ОСОБА_4 у відповідності до програми та навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії ШАГ».

Судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на навчання ОСОБА_4 , а саме 16.04.2021 оплата за навчання в сумі 5695,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1.

Отже, половина витрат на навчання доньки становить 2847,50 грн., саме така сума підлягає до стягнення з відповідача.

Щодо додаткових витрат на доньку ОСОБА_5 , то відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 14.09.2021 № ІРЦ-85165/2021/274409, дитина має медичний діагноз: мозкова дисфункція з порушенням експресивного мовлення. Церебрастенічний синдром.

Позивач зазначає, що у зв`язку з проблемами зі здоров`я та відповідно поставленим діагнозом, донька відвідувала приватний дитячий заклад «Дитячий центр раннього розвитку «Світлинка», що підтверджується договором про надання послуг догляду за дитиною, додатком № 1 до договору, заявою ОСОБА_5 про прийняття ОСОБА_5 до закладу та анкетою.

Судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на відвідування доньки ОСОБА_5 , «Дитячого центру раннього розвитку «Світлинка» на загальну суму 32816,37 грн., а саме у квітні 2021 на суму 7690,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1, у травня 2021 на суму 7040,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1, у червні - 6789,82 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № P24AC6478, у липні - 4090,45 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № P24АС8556, у серпні - 7212,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с. 22-26).

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Судом встановлено, що витрати на відвідування донькою ОСОБА_5 приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами. Крім цього, позивачем не надано доказів того, що приватний дитячий садок призначений або містить у своєму складі групу для дітей, які потребують особливого догляду та виховання, викликані їхнім станом здоров`я.

Відвідування дитиною приватного садка не є витратами, що підлягають стягненню на підставі ч. 1 ст. 185 СК України.

Така ж позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 369/11745/16-ц (провадження № 61-34801св18).

Крім цього, суд враховує, що відвідування спільною дитиною приватного дитячого закладу, є одноособовим вибором позивача, оскільки відповідачем такий договір не підписано, хоч він і укладений у 2020 році, коли сторони перебували у шлюбі.

Отже, стягнення з відповідача половини витрат на відвідування донькою ОСОБА_5 «Дитячого центру раннього розвитку «Світлинка» у сумі 16408,13 грн., до задоволення не підлягає.

13.08.2021 позивач зверталася з донькою ОСОБА_5 в медичний центр «Благомед» до лікаря-невролога дитячого, консультація якого вартувала 350,00 грн., що підтверджується чеком (зворот а.с.44), половина цих витрат , а саме 175,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Щодо підтвердження понесених витрат на заняття ОСОБА_5 з логопедом, то надані квитанції на загальну суму 1809,00 грн., які містяться на а.с. з 31 по 42, суд до уваги не приймає, оскільки одержувачем коштів є ОСОБА_9 , призначення платежу: переказ власних коштів, будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 є логопедом з відповідною освітою та проводить заняття з дітьми не надано, як і не підтверджено того, що перераховані кошти є саме коштами, які сплачувала позивач за заняття ОСОБА_5 з логопедом.

Відтак, половина понесених витрат на відвідування донькою ОСОБА_5 логопеда, стягнення з відповідача не підлягає у зв`язку з недоведеністю.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути 2847,50 грн. понесених позивачем додаткових витрат на доньку ОСОБА_4 та 175,00 грн. на доньку ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_5 заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 08-21-сц-1 від 09.08.2021, додаток до договору № 1 про домовленість про обсяг та вартість правової допомоги, дублікат квитанції № 0.0..1 від 09.08.2021 на суму 5000,00 грн.

Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність даної справи з відповідача на користь позивача, слід стягнути 4000,00 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1984,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 80, 180-183, 185 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1600 (однієї тисячі шістсот) гривень 00 копійок та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку, починаючи з 18 серпня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразово в сумі 2847 (дві тисячі вісімсот сорок сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразово в сумі 175 (сто сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта