ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/499/22 Справа № 211/4433/20 Суддя у 1-й інстанції - Гіда О. С. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 211/4433/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О..,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року, яка постановлена суддею Гідою О.С. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТзОВ «Вердикт Капітал») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 12 лютого 2007 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року у задоволені позовних вимог ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 12 лютого 2007 року відмовлено.

20 вересня 2021 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі позовом ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 12 лютого 2007 року в які просив стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 442 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з ТзОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що чинне законодавство не зобов`язує сторону, котра просить стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в наслідок судового розгляду справи зі сторони котра програла спір, підтверджувати дані витрати оригіналами первинних касових документів.

Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вжив жодної процесуальної дії та не витребував та не зобов`язав відповідача ОСОБА_1 чи її адвоката надати оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №19-04 від 19 квітня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на думку позивача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТзОВ «Вердикт Капітал») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 12 лютого 2007 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року у задоволені позовних вимог ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 12 лютого 2007 року відмовлено.

20 вересня 2021 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі позовом ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 12 лютого 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявна лише копія квитанції про здійснення відповідних витрат відповідачем ОСОБА_1 адвокату Самойленко П.М., натомість зазначена копія не є допустимим доказом у справі, натомість відповідач або її представник мали долучити саме оригінал квитанції.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладений в Постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18, від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18 та від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй Постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в Постанові ВС від 29 січня 2020 року у справі №390/1133/19.

Однак, всупереч вище наведеним положенням, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції не врахував вищевказані норми права.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат за надану правничу допомогу відповідачем ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції договір № 05/04/21 про надання професійної правничої допомоги від 05 квітня 2021 року, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» (а.с.148-119).

Подано Додаткову угоду № 1 Акт приймання - передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) № 05/04/21 від 05 квітня 2021 року, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 була надана правнича допомога, а саме: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції, вартістю 1 816 грн., підготовка відзиву на позовну заяву, вартістю 6 810 грн., підготовка процесуальних документів у кількості стороні по справі та їх поштове направлення, вартістю 454 грн., представництво інтересів відповідача у Довгинцівському районносу суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вартістю 1 362 грн., загалом відповідачу ОСОБА_1 була надана правнича допомога на суму 10 442 грн. (том 1 а.с.133).

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, з огляду на наступне.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Із матеріалів справи вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» здійснювались послуги із надання відповідачу ОСОБА_1 професійної правничої допомоги, як то вивчення матеріалів справи, формування правової позиції, вартістю 1 816 грн., підготовка відзиву на позовну заяву, вартістю 6 810 грн., підготовка процесуальних документів у кількості стороні по справі та їх поштове направлення, вартістю 454 грн., представництво інтересів відповідача у Довгинцівському районносу суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вартістю 1 362 грн., загалом відповідачу ОСОБА_1 була надана правнича допомога на суму 10 442 грн., з розміром якої колегія суддів погоджується.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі слід відмовити з тих підстав, що в матеріалах справи наявна лише копія квитанції про здійснення відповідних витрат відповідачем ОСОБА_1 адвокату Самойленко П.М., натомість зазначена копія не є допустимим доказом у справі, натомість відповідач або її представник мали долучити саме оригінал квитанції, оскільки окрім копії квитанції про оплату відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено Додаткову угоду № 1 Акт приймання - передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) № 05/04/21 від 05 квітня 2021 року, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 була надана правнича допомога, а саме: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції, вартістю 1 816 грн., підготовка відзиву на позовну заяву, вартістю 6 810 грн., підготовка процесуальних документів у кількості стороні по справі та їх поштове направлення, вартістю 454 грн., представництво інтересів відповідача у Довгинцівському районносу суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вартістю 1 362 грн., загалом відповідачу ОСОБА_1 була надана правнича допомога на суму 10 442 грн. (том 1 а.с.133), що, в сукупності з наданими доказами, є належним та допустимим доказом понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу.

Колегія суддів, з урахуванням наведених вище норм права та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» послугами, часом, витраченим адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатус» на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатус» послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, вважає обґрунтованими вимоги щодо відшкодування за рахунок позивача понесених відповідачем ОСОБА_1 у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 10 442 грн.

Керуючись ст.ст. 270, 381 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року - скасувати та постановити нову постанову.

Заяву ОСОБА_5 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 12 лютого 2007 року - задовольнити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 442 (десять тисяч чотириста сорок дві) гривні.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту додаткової постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: