Справа № 308/4385/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні й спілкуванні з малолітніми дітьми,

встановив:

В провадження суду на стадії підготовчого засідання перебуває вищевказана цивільна справа.

04.01.2022 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вивозити дітей ОСОБА_3 , 2014 р.н. та ОСОБА_4 , 2016 р.н. за кордон (за межі України) без письмового дозволу або супроводу батька ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявленого посилається на те, що рішенням суду у справі №308/13421/20 визначено місце проживання їх спільних з відповідачкою дітей з останньою, однак ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, є громадянкою РФ та зі слів дітей має намір вивезти їх на постійне місце проживання до вказаної країні. Більш того, за твердженням позивача, відповідачка налаштувала доньку, що останній потрібно пройти лікування в Москві, інакше вона помре, тому донька просить його надати дозвіл матері на виїзд за кордон. Вивезення дітей за кордон, на думку позивача, зробить неможливим виконання ним батьківських обов`язків, реалізацію батьківських прав тощо.

В судове засідання представник позивача адвокат Павліченко Т.С. не з`явилася, подала заяву в якій серед іншого просить розглянути заяву про забезпечення позову та задовольнити таку.

В судове засідання представник відповідачки адвокат Свида О.Г. не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання у справі у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Ознайомившись із розглядуваною заявою, матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви, одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

09.04.2021 судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження за вищевказаним позовом, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд вирішуючи питання про забезпечення позову, має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони виїзду дітей за кордон без дозволу батька позивач стверджує, що відповідачка має намір вивезти їх на постійне місце проживання до РФ, однак доказів у підтвердження вказаного не надає.

Більш того в матеріалах справи відсутні доказів того, що відповідачка вчиняла дії, спрямовані на вивезення дітей за кордон.

Відтак наразі стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачкою дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Більш того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що указом Президента України Володимира Зеленського №64/20211 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Означений указ затверджений Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року. 20.03.2022 ОСОБА_5 підписав закон про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX. Цим законом продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Постановою КМУ від 01.03.2022 №179 внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Постановлено серед іншого, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/ документів, що містять відомості про особу, визнаних Держприкордонслужбою

Спрощена процедура перетину державного кордону обумовлена ризиками для життя та здоров`я цивільного населення у зв`язку з введенням воєнного стану, а тому, на думку суду, у разі початку активних бойових дій у Закарпатській області - регіоні проживання дітей, наявність заборони щодо їх виїзду останніх за кордон у супроводі одного із батьків (прим. відповідачки) без згоди іншого (прим. позивача), не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей й нестиме загрозу для їх благополуччя.

Окрім цього за твердженням представника позивача, останній є бійцем тероборони міста Києва. Тож у разі необхідності виїзду відповідачки з дітьми за кордон через бойові дії в регіоні, отримати відповідний дозвіл від батька, в силу територіальної віддаленості м. Києва від м. Ужгорода, буде неможливим, або вкрай утрудненим.

Аналізуючи викладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих заявником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, зокрема з огляду на якнайкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149-159 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні й спілкуванні з малолітніми дітьми.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов