Ухвала

07 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 288/921/18

провадження № 61-2159ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» про витребування земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» (далі - ПСП «Сокільча») про визнання недійсним договору оренди землі.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив усунути перешкоди у володінні ним належними йому на праві власності земельними ділянками площею 3,1764 га з кадастровим номером :04:000:0233 та площею 3,2363 га з кадастровим номером :04:000:023, що розташовані на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області шляхом витребування цих земельних ділянок з ПСП «Сокільча».

Ружинський районний суд Житомирської області рішенням від 14 вересня 2021 року позов задовольнив. Витребував у ПСП «Сокільча» та повернув ОСОБА_1 належні йому на праві власності на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 429909 та серії ЯА №429910, виданих 25 квітня 2005 року Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області, площею 3,2363 га, та 3,1764 га, які розташовані на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера :04:000:0232, :04:000:0233. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Житомирський апеляційний суд постановою від 21 грудня 2021 року апеляційну скаргу ПСП «Сокільча» залишив без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року - без змін.

ПСП «Сокільча» 01 лютого 2022 року подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року поновлено ПСП «Сокільча» строк на касаційне оскарження рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк дня усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику слід було надати суду докази вартості двох земельних ділянок та за подання касаційної скарги, з урахуванням вже сплаченого судового збору у розмірі 2 819,20 грн, доплатити судовий збір (у разі необхідності), розмір якого необхідно самостійно розрахувати, виходячи із вартості спірного майна, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали ПСП «Сокільча» 12 березня 2022 року подало до Верховного Суду платіжне доручення про сплату судового збору, виходячи з вартості земельних ділянок, та докази вартості земельних ділянок, з яких видно, що вартість земельної ділянки площею 3,2363 га, кадастровий номер :04:000:0232, становить 99 038,03 грн, а земельної ділянки площею 3,1764 га, кадастровий номер :04:000:0233, становить 97 204,96 грн.

В касаційній скарзі ПСП «Сокільча», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 196 242,99 грн (вартість двох земельних ділянок), що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також, посилання в касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для ПСП «Сокільча» не свідчить про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про розгляд справи за участю представника ПСП «Сокільча».

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» про витребування земельних ділянок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов