Справа № 944/1292/20 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/3086/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Львів

Справа № 944/1292/20

Провадження № 22ц/811/3086/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Яворові 19 липня 2021 року у складі судді Швед Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування права власності на земельну ділянку та усунення перешкод, -

встановив:

4 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 20 серпня 1990 року. Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,20 га. По периметру його земельної ділянки встановлена огорожа з хвірткою та воротами для заїзду на подвір`я. Вказує, що суміжним землекористувачем за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . Згідно даних технічного паспорта та плану території земельних ділянок заїзд на присадибну земельну ділянку було визначено з проїзду загального користування із АДРЕСА_1 . Цим проїздом, крім його сім`ї, користувалися сім`ї сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Фактично проїзд загального користування був провулком та з`єднував АДРЕСА_3 . Однак з часом ОСОБА_6 перегородив даний проїзд та фактично перестав його використовувати, залишивши собі заїзд лише з АДРЕСА_3 . До 2019 року жодних спорів чи конфліктів щодо користування проїздом для заїзду на його подвір`я з АДРЕСА_3 не було. Влітку 2019 року до нього як суміжного землекористувача звернулася ОСОБА_4 з проханням підписати акт встановлення та узгодження меж своєї присадибної земельної ділянки, яку вона вирішила приватизувати як спадкоємець після смерті свого чоловіка - ОСОБА_7 . Зазначає, що під час ознайомлення із запропонованим планом земельної ділянки відповідача він виявив, що у її власність пропонується передати частину проїзду загального користування, який використовувався ним як заїзд на його подвір`я. Він відмовився підписувати такий акт та запропонував ОСОБА_4 звернутися до землевпорядної організації, щоб переробити план і не включати до своєї земельної ділянки проїзд загального користування, яким користується і він. Акт погодження меж сусідньої ділянки не підписував, через те, що відповідач хотіла приватизувати спільний заїзд, внаслідок чого він буде позбавлений доступу та заїзду на своє подвір`я, до будинку, до господарських будівель та вигрібної ями. Вважає, що приватизація спільного заїзду та фактичне розташування на його земельній ділянці житлових та господарських будівель і споруд позбавить можливості проїзду пожежного, асенізаторського та іншого транспорту спеціальних служб, як і будь-якого іншого транспорту для доставки чи відвезення вантажу, доступу худоби, людей, так як іншого проїзду/проходу до його подвір`я із земель загального користування немає. Незважаючи на це, комісія з питань землекористування, архітектури, будівництва, екології та житлово - комунального господарства склала акт про встановлення меж земельної ділянки між ним та користувачем суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 . Однак, причину його відмови від підписання акту погодження меж, яка полягала у фізичному позбавленні заїзду на його подвір`я в акті не вказала. Надалі цей акт став предметом розгляду на сесії Старичівської сільської ради, на яку його не було запрошено та проінформовано. Вважає, що такими діями відповідач в особі Старичівської сільської ради, порушив визначений законом порядок розгляду земельного спору, його права та принципи діяльності органу місцевого самоврядування. Рішенням Старичівської сільської ради №32-25/VII від 11 вересня 2019 року затверджено «Акт встановлення меж земельної ділянки». Вважає, що таке рішення прийнято з порушенням норм земельного законодавства та його законних прав на використання належної йому земельної ділянки. Рішенням Старичівської сільської ради №34-08/VІІ від 5 листопада 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 » було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано відповідачеві ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,9553 га., в склад якої включено спільний проїзд. 26 листопада 2019 року, в час, коли його не було вдома, члени сім`ї ОСОБА_4 на спільному заїзді залили фундамент під огорожу та встановили металеві стовпці, пізніше на них була прикріплена огорожа з металевої бляхи, чим було фактично перекрито йому доступ до його подвір`я. 27 листопада 2019 року він звернувся із письмовою заявою на ім`я голови Старичівської сільської ради Чичерського В.М. з проханням провести перевірку правомірності встановлення огорожі та зобов`язати ОСОБА_4 демонтувати встановлені металеві стовпці з фундаментом. З отриманої відповіді та долученого акту обстеження йому стало відомо, що посадові особи Старичівської сільської ради самоусунулися від вирішення даного спору, який виник з їхньої вини, вказавши що межі огорожі відповідають межам земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_4 . Із вищевказаним він не погоджується, оскільки, за цільовим та функціональним призначенням спірна земельна ділянка, орієнтованою площею 0,0041 га, відноситься до земель загального користування, є загальнодоступною для невизначеного кола осіб, тому, не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_4 . Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не бажає в добровільному порядку відмовитися від частини отриманої у власність земельної ділянки, чим грубо порушує його законні права, він змушений звертатися з цим позовом до суду, який просить задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області №32-25/УІІ від 11 вересня 2019 року «Про затвердження Акту встановлення меж земельної ділянки та №34-08/VІІ від 5 листопада 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 ». Зобов`язано ОСОБА_4 демонтувати встановлену огорожу з фундаменту, металевих стовпців та металевої бляхи в ділянці наявних воріт та хвіртки для заїзду/проходу на подвір`я ОСОБА_1 , не чинити перешкод у користуванні спільним заїздом загального користування. Вирішено питання стягнення судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в цій частині вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Просить рішення скасувати в частині залишення без задоволення решти позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0553 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0224, із припиненням речового права власності та обтяжень ОСОБА_4 відносно такої земельної ділянки. Зобов`язати відповідача ОСОБА_4 демонтувати встановлені на спільному заїзді металеві ворота і хвіртку. В решті рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у апеляційній скарзі вказує, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що права позивача не порушені, жодних обмежень в доступі на прибудинкову земельну ділянку у позивача немає, адреса прибудинкової земельної ділянки АДРЕСА_3 , а отже позивач не обґрунтував, що доступ - заїзд до його прибудинкової земельної ділянки повинен бути саме з провулку, а не з АДРЕСА_3 . Звертає увагу, що спірна земельна ділянка перебуває у власності, а отже суд не мав підстав зобов`язати ОСОБА_4 демонтувати огорожу. Просить скасувати рішення та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Вважає дану скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Шклівської сільської ради 20 серпня 1990 року, є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,2025 га, яка перебуває в користуванні позивача. Він розпочав процес приватизації цієї земельної ділянки та замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Така документація виготовлена.

Для виготовлення такої документації позивачем надано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20 серпня 1999 року №91. Під час виготовлення технічної документації обстежено земельну ділянку ОСОБА_1 .

При проведенні робіт використано викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель Старичівської сільської ради, на якому зазначено місцезнаходження земельної ділянки, кутів зовнішніх меж землекористування обстежено в натурі по фактичному стану на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувачів. Зауважень від суміжних землекористувачів не надійшло. За результатами зйомки було складено план землекористування, кадастровий план земельної ділянки, в якому були відображені суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами, згідно наявної інформації в Державному земельному кадастрі. Складено акт прийому - передачі межових знаків у 2019 році. Межі земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,2025 га, наданої для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, відображені межовими знаками встановленого зразка, претензій щодо встановлених меж у позивача та у інших суміжних користувачів не було, від проставлення підпису відмовилась лише ОСОБА_8 .

Рішенням сесії Старичівської сільської ради від 4 лютого 2020 року затверджено акт, відповідно до якого встановлено позивачу межі користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 площею 0,2025 га, яким підтверджено площу земельної ділянки ОСОБА_1 та те, що на час замірів відхилень від меж суміжника ОСОБА_8 не було.

Власником сусіднього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: на АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

З метою приватизації земельної ділянки, яка перебувала в її користуванні, відповідач замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В процесі виготовлення технічної документації ОСОБА_4 звернулася до позивача, як суміжного землекористувача, щодо підписання акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки, однак позивач відмовився підписати такий з мотивів, що існуючий спільний заїзд до його господарства переходив у приватну власність відповідача.

ОСОБА_4 звернулася до Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області із заявою про встановлення меж між користувачами суміжних земельних ділянок.

Комісією з питань землекористування, архітектури, будівництва, екології та житлово-комунального господарства було проведено заміри земельної ділянки на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0553га та перевірку меж. ОСОБА_1 на момент складання акта узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_4 відмовився від погодження та підпису в акті встановлення меж між користувачами земельної ділянки, комісія встановила, що відхилень від меж суміжника ОСОБА_1 на час замірів немає, підтверджено площу ділянки 0,0553га ОСОБА_4 , заперечень щодо приватизації цієї земельної ділянки не було.

Рішенням Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області №32-25/VІІ від 11 вересня 2019 року затверджено акт встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0553 га.

Рішенням Старичівської сільської ради №34-08/VІІ від 5 листопада 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_4 » затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :03:001:0224 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0553 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 , та передано у власність ОСОБА_4 цю земельну ділянку.

Після набуття у власність земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер :03:001:0224, відповідач по суміжній межі з земельною ділянкою позивача та на існуючому заїзді встановила металеву огорожу впритул до воріт та хвіртки до господарства позивача, чим вчинила йому перешкоди в доступі до належної йому земельної ділянки через існуючі ворота та хвіртку. Крім того ОСОБА_4 на заїзді, який використовував ОСОБА_1 додатково встановила свої ворота та хвіртку.

Факт влаштування огорожі, встановлення воріт та хвіртки не заперечується ОСОБА_4 та Старичівською сільською радою із посиланням на те, що такий заїзд не був земельною ділянкою загального користування, та те що позивач вправі влаштувати собі інший заїзд.

За заявою позивача 20 грудня 2019 року комісією Старичівської сільської ради обстежено його присадибну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на предмет правомірності встановлення відповідачем огорожі за цією адресою та складено акт. У зазначеному акті зазначено, що межі огорожі відповідають межам земельної ділянки ОСОБА_4 .

Рішенням сесії Старичівської сільської ради від 4 лютого 2020року «Про затвердження акту встановлення меж земельної ділянки» вирішено затвердити для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,2025га на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Згідно акту відхилень від меж суміжника ОСОБА_8 не було підтверджено площу.

З акта обстеження присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 29 травня 2019 року вбачається, що позивачу рекомендовано обладнати заїзд до домоволодіння навпроти існуючого заїзду сусіда ОСОБА_5 , що доводить факт існування до лютого 2019 року спірного заїзду до домогосподарства позивача та те, що він та члени його сім`ї користувалися таким.

Наявний заїзд відображено також на наявних в матеріалах справи світлинах. На них також відображено як заїзд заблоковано металевої огорожею.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно п.5.5.7 ДБН 5.1.1-15:2012 склад та зміст генерального плану населеного пункту для сільських населених пунктів на схемі вулично-дорожньої мережі сільського та зовнішнього транспорту відображають існуючі та проектні вулиці всіх категорій у червоних лініях, майдани та основні транспортні споруди (автостанції, зупинки всіх видів транспорту, автостоянки).

Судом встановлено, що викопіювання з Генерального плану с.Старичі в частині визначеного спірного заїзду не містить лінійних розмірів та координат кутів повороту меж, чим не спростовує факт існування такого заїзду до існуючих воріт та хвіртки позивача.

Суд першої інстанції встановив, що існування спірного заїзду загального користування до існуючих воріт та хвіртки позивача доводиться також даними технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , де на схемі розташування будівель і споруд відображено наявність воріт з хвірткою №1, які примикають до земель загального користування, дорога (заїзд) . Зазначено, що житловий будинок А1 побудовано у 1939 році.

З кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 вбачаються наявні поворотні точки №8 та №9 в місці воріт та його (позивача) хвіртки, що доводить факт існування такого заїзду до вказаних воріт з хвірткою.

З плану території земельних ділянок вбачається, що спірний заїзд площею 0,0041 га проходить від АДРЕСА_4 вздовж земельних ділянок сторін та примикає до існуючих воріт з хвірткою позивача.

Встановлено, що існуючий заїзд за цільовим та функціональним призначенням відноситься до земель загального користування, є загальнодоступним для невизначеного кола осіб щодо проходу/проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 . Інших заїздів до господарства позивача не існує.

Відповідно до ст. 83 ЗК України (в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю територіальних громад, у котрій, зокрема, перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Згідно із ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або Законам України, визнаються незаконними у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 цього Кодексу право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно із ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій ї детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно із ст. 19 цього Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план території визначає порядок організації транспортного і пішохідного руху.

Відповідно до ч. 3 ст.107 ЗК України одним зі способів захисту порушеного права громадян на землю є визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, також акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Суд першої інстанції у рішенні вірно зазначив, що приймаючи рішення про передачу у приватну власність відповідачу спірного заїзду Старичівська сільська рада Яворівського району Львівської області діяла необґрунтовано, нерозсудливо та непропорційно, всупереч законодавчо існуючій забороні передала у приватну власність земельну ділянку загального користування.

Приймаючи оскаржуване рішення Старичівська сільська рада Яворівського району Львівської області №32-25/УІІ від 11 вересня 2019 року «Про затвердження акту встановлення меж земельної ділянки та №34-08/VІІ від 5 листопада 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 », як орган місцевого самоврядування діяла всупереч вимог ст.118 ЗК України, ч. 2 ст. 19 Конституції України. Органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано інтереси позивача, що не відповідає ч. 2 ст. 13 ЦК України.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що захист прав позивача неможливий у спосіб, менш обтяжливий для відповідача, оскільки вирішення цього спору, в силу відсутності передбаченої законом процедури повернення у комунальну власність незаконно переданої земельної ділянки, неможливе без визнання незаконним та скасування рішення про таку передачу.

Дії відповідача щодо влаштування огорожі та встановлення воріт і хвіртки порушили законні права позивача щодо належного користування заїздом до свого домоволодіння.

Відповідно до ч. 2 ст.158 ЗК України одним із способів захисту прав на землю є усунення порушень таких прав користувача земельної ділянки.

Згідно із постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення вимог, що є справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права при вирішенні цього спору.

Суд першої інстанції вірно задовольнив вимоги, щодо визнання незаконними та скасування рішення Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області №32-25/УІІ від 11 вересня 2019 року; зобов`язання відповідача демонтувати встановлену огорожу з фундаменту, металевих стовпців та металевої бляхи в ділянці наявних воріт та хвіртки для заїзду/проходу на подвір`я позивача та не чинити перешкод у користуванні спільним заїздом загального користування, а також відмовив у вимозі про визнання незаконної та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0553 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0224, із припиненням речового права власності та обтяжень ОСОБА_4 відносно земельної ділянки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо проведення державної реєстрації даної земельної ділянки.

Докази, що встановлення відповідачем воріт на спільному проїзді порушує права позивача, відсутні.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційних скарг. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скарги ОСОБА_1 тапредставника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2022 року.

Головуючий

Судді