Провадження № 22-ц/801/780/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуСправа № 127/35760/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/35760/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року, яке ухвалене суддею Антонюком В.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року ТОВ «Вендор-Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00125 від 17 лютого 2020 року на суму 3500 грн. Згідно з договором позичальник зобов`язувався: повернути наданий йому кредит у розмірі 7080,79 грн, здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 885,10 грн, відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в т.ч. сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 19 % за 30 днів. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 14 жовтня 2020 року.

Кредит майже не погашався, сума неповернутого тіла кредиту складає 3146,79 грн.

Позивач також зазначає, що відповідач грубо порушив графік погашення кредиту, який передбачав поступове зменшення заборгованості за тілом кредиту та відповідне зменшення сум нарахованих на залишок кредиту процентів. Згідно умов договору, а також положень правил надання коштів у позику ТОВ «Вендор-Фінанс» від 31 січня 2018 року, проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту позичальнику до дати повного погашення.

Відповідно, розмір нарахованих процентів відрізняється від прогнозованого їх розміру, який зазначено в графіку на момент укладення договору. Заборгованість по процентах нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, станом на 07 грудня 2021 року складає 9004,64 року.

Таким чином, заборгованість позичальника станом на 07 грудня 2021 року, складає 12151,43 грн, з яких: тіло кредиту - 3146,79 грн, проценти - 9004,64 грн, які відповідач в добровільному порядку не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вендор-Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00125 від 17 лютого 2020 року в розмірі 12151,43 грн, з яких: 3146,79 грн - тіло кредиту, 9004,64 грн - проценти за період з 18 березня 2020 року по 07 грудня 2021 року, а також судовий збір у розмірі 2270 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи. Просила рішення суд скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 лютого 2020 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00125 від 17 лютого 2020 року на суму 3500 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 19 % від суми наданого кредиту за кожен/кожні 30 днів користування та кінцевим терміном повернення 14 жовтня 2020 року (а.с.5).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 3500 грн підтверджується видатковим касовим ордером від 17 жовтня 2020 року (а.с.10).

Кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, позичальник зобов`язувалась повернути у касу або на рахунок кредитора відповідно до «Графіка внесків за Договором» (п. 1.7 договору).

В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 6 днів від дати визначеної у графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн за кожен факт порушення (п. 4.2 договору).

ОСОБА_1 порушила умови договору щодо своєчасності погашення кредиту та процентів відповідно до графіка платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 12151,43 грн, з яких: 3146,79 грн - тіло кредиту, 9004,64 грн - проценти за період з 08 березня 2020 року по 07 грудня 2021 року (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позичальником не виконані умови договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою нa подію; яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом установлено, що відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконуються, кредитні кошти ОСОБА_1 повертала лише частково, що підтверджується випискою по погашенням за період з лютого 2020 до грудня 2021 року, в зв`язку з чим допустила заборгованість.

Станом на 07 грудня 2021 року заборгованість позичальника складає 12151,43 грн, а саме: 3146,79 грн - сума кредиту, 9004,64 грн - проценти за період з 18 березня 2020 року до 07 грудня 2021 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

ТОВ «Вендор-Фінанс» попереджало відповідача ОСОБА_1 про необхідність погашення кредиту, зокрема відповідне повідомлення-претензія з вимогою невідкладно достроково погасити заборгованість по кредиту та відсотках була направлена відповідачу 07 грудня 2021 року, однак позитивного результату не отримано. Одночасно боржника ОСОБА_1 попереджено про початок дій по примусовому стягненню заборгованості.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій/сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Вендор-Фінанс» виконало умови договору про надання фінансового кредиту від 17 лютого 2020 року, укладеного між ним та відповідачем по справі ОСОБА_1 , надавши останній кредитні кошти, а відповідач їх отримала та використовувала для власних потреб. У подальшому відповідач порушила умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконувала умови даного договору, в порядку та в строки, передбачені договором, грошові кошти за кредитом не повернула, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем в розмірі 12151,43 грн. Дана сума заборгованості визначена на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем не спростовано.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки відповідач не дотримувалась умов укладеного договору, кошти не повернула, право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, сплачені ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3950 грн, позивачем враховані, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.15).

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00125 від 17 лютого 2020 року є чинним, в судовому порядку не визнаний недійсним, а тому є безпідставними доводи скаржника, що вона не отримувала грошові кошти в позику.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2022 року відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року - до ухвалення судового рішення. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.