Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 709/690/21
Номер провадження2/711/539/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді: Казидуб О.Г.

секретаря судового засідання: Зайцевої О.І.

за участю :

позивачки : ОСОБА_1

представника позивача адвоката : Гончар С.М.

представника відповідача адвоката : Чакалова А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,співвідповідач : Товариства з обмеженою відповідальністю «Стемакс» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в червні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, вказавши, що Чорнобаївським районним судом Черкаської області розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, в ході досудового розслідування встановлено і з цього приводу ОСОБА_2 висунуто обвинувачення у тому, що він 23.08.2018 року, близько 17 години 08 хвилин, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси, на 12 км + 600 метрів автодороги Золотоноша - Сміла - Умань, що в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, діючи необережно, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах (50 км/год.), в момент об`єктивної спроможності не виявив небезпеку для руху у вигляді мопеду «Honda Tact», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_3 , котрий рухаючись в попутному напрямку, почав виконувати маневр розвороту, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Honda Tact», без реєстраційного номеру, ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких знаходячись в КНП «Третя Черкаська міська лікарня Черкаської міської ради» помер. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/738 від 25.08.2018 причиною смерті ОСОБА_3 є сполучена травма голови, тулубу кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи №19/12-1/17/18-СЕ/19 від 18.02.2019. знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_3 . Вказаним кримінальним правопорушенням їй заподіяно фізичної (у вигляді тілесних ушкоджень), майнової (у вигляді витрат на лікування) та моральної (у вигляді душевних страждань) шкоди, тому керуючись ст. 128 КПК України вона має право на пред`явлення цивільного позову під час кримінального провадження до підозрюваного, обвинуваченого чи особи, яка за законом несе цивільну відповідальність.

Так позивачка вказує, що їй як матері потерпілого, вказаним кримінальним правопорушенням заподіяно майнової та моральної шкоди. Майнова шкода полягає у витратах, які вона змушена була понести на організацію поховання та поминальних обідів щодо свого сина, витратах на встановлення надгробного пам`ятника.

Так позивачка вказує, що нею було сплачено згідно договору-замовлення №593 на організацію та проведення поховання від 25.08.2018 року - 13 358, 86 грн.; згідно накладної № 14 від 26.08.2018 року за поминальний обід - 11 400 грн.; згідно рахунку від 31.08.2018 року за організацію поминального обіду (9 днів) - 2 280 грн.; згідно рахунку від 30.09.2018 року за організацію поминального обіду (40 днів) - 4 560 грн.; згідно накладної № 16 від 24.08.2019 року за організацію поминального обіду (І рік) - 10 465 грн.

Також згідно замовлення наряду від 29.11.2018 року нею було замовлено виготовлення гранітного пам`ятника, загальна вартість замовлення склала 154 518 грн. З них 75 000 грн. авансу було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 29.11.2018 року, решта - 79 518 грн. - згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 18.08.2019 року.

Загальна сума витрат на поховання, організацію поминальних обідів та виготовлення надгробного пам`ятнику складає 196 581, 86 грн.

Позивачка також вказує, що кримінальним правопорушенням, в результаті якого вона втратила 23-річного сина, їй завдано непоправної моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із невідворотною втратою сина. Ця подія спричинила для неї значний стрес, повністю перевернула її життя, тривалий час вона почувалася апатично, пригнічено, часто не могла заснути, неодноразово не могла стримати сліз, втратила інтерес для життя, єдиним сенсом для неї залишилося досягнення справедливості у цій справі. Її душевний стан та його прояви у повсякденному житті можуть підтвердити свідки. Той специфічний біль, який відчуває мати від втрати ще молодого сина, який не встиг пожити, не встиг залишити по собі онуків, неможливо передати словами і виразити в грошову еквіваленті, визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди вкрай важко, оскільки в її усвідомленні це означає визначити ціну життя її сина, яке для неї є безцінним. Враховуючи існуючу судову практику та практику Європейського суду з прав людини, враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначені ст. 23 ЦК України, а також критерії, визначені у ч. 3 ст. 23 КК України: характер правопорушення - це тяжкий злочин (відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України); глибина фізичних і душевних страждань потерпілої є невимовно значною та необмеженою в часі; вина особи, яка завдала шкоди, характеризується грубою необережністю, оскільки перевищення швидкісного режиму у населеному пункті приблизно удвічі створювало значну небезпеку для усіх учасників дорожнього руху, - розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачем визначено в розмірі 300 000 гривень.

Ст. 1167 ЦК України покладає обов`язок відшкодування моральної шкоди на особу, яка її завдала.

На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 196 581,86 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

21.01.2022 року позивачкою ОСОБА_1 було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона вказує, що розмір заявленої до відшкодування завданої їй шкоди становить 196 581, 86 грн.

При цьому зазначає, що наявні підстави для зменшення заявленої нею суми, оскільки дійсно, у серпні 2021 року ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» виплатило їй страхове відшкодування на встановлення надгробного пам`ятнику в розмірі 44 676 грн. (що складає 12 мінімальних заробітних плат станом на час ДТП, тобто на 2018 рік). Це є законодавчо встановлений ліміт для такого виду страхового відшкодування, а тому на вказану суму позовні вимоги підлягають зменшенню. Також страхова компанія виплатила їй 44 676 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка не є предметом розгляду даної справи.

А тому позивачка зменшила позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди із 196 581, 86 грн. до 151 905, 86 грн., яку і просила стягнути.

13.07.2021 року ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області ухвалено справу передати на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

03.08.2021 року справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2019 до провадження судді Демчика Р.В. розподілена цивільна справа №709/690/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

08.09.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчика Р.В. задоволено заяву про відвід судді та справу передано на повторний авторозподіл, згідно із Положенням про авторозподіл, в порядку ст. 33 та Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021, цивільна справа розподілена судді Казидуб О. Г.

Ухвалою суду від 10.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, в справі призначено підготовче судове засідання. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Стемакс».

Ухвалою суду від 28.01.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала зменшенні позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Також ОСОБА_1 було надано додаткові пояснення від 10.02.2022, в яких позивачка наполягала на відшкодуванні понесених нею витрат в повному обсязі, вказуючи, що витрати є реальними та документально підтвердженими.

Щодо розміру заявлених нею позовних вимог зазначила, що нею дійсно було отримано страхове відшкодування в сумі 89352,00 грн. Проте дана виплата складається з двох частин: 44 676 грн. за моральну шкоду; 44 676 грн. за надгробний пам`ятник.

Вказаний ліміт відповідальності страховика (по 12 мінімальних заробітних плат на момент ДТП, тобто на 2018 рік) прямо визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: пункти 27.3 та 27.4 статті 27 цього Закону. Позивачка наголошує, що це дві самостійні статті витрат (виплат) страхової компанії. Предметом цього спору є виключно відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки вироком Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021 залишено без змін вирок суду першої інстанції (з чим погодився і Верховний Суд) було вирішено питання про відшкодування моральної шкоди. вирок суду було скасовано та направлено на новий розгляд лише в часині матеріальної шкоди. Тому нею від первісних позовних вимог було віднято 44676 грн., які були виплачені страховою компанією на відшкодування витрат на пам`ятник. Інша ж частина страхового відшкодування не має жодного відношення до заявлених позовних вимог, оскільки була виплачена на відшкодування моральної шкоди.

Відносно визначеного законом ліміту відповідальності за завдану матеріальну шкоду вказувала, що цей ліміт визначено щодо відповідальності страхових компаній, а решту матеріальної шкоди має відшкодовувати особа, яка її спричинила.

Щодо належного суб`єкта відповідальності вказала, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 не заявляв про те, що на момент ДТП перебував при виконанні трудових обов`язків, тому питання про залучення цивільного відповідача у кримінальному процесі і не виникало.

В даній справі було встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Стемакс», яке було залучено до справи співвідповідачем. ТОВ «Стемакс» наполягає на тому, що ОСОБА_2 не перебував у відрядженні. Проте робота торгівельного представника пов`язана із роз`їздами в різні торгівельні точки, магазини тощо по місту, по району, навіть по області. Це не є відрядженням, а є звичайний робочим днем торгівельного представника.

Тому перебування ОСОБА_2 в день ДТП не при виконанні трудових обов`язків могло би бути підтверджене виключно такими обставинами: перебування у відпустці, перебування на лікарняному; вихідний день (якщо графік робочого тижня визначав відповідні вихідні дні); скоєння ДТП поза межами робочого часу (якщо розпорядок робочого дня визначає години, відмінні від часу, коли трапилася ДТП). Жодної із цих обставин ТОВ «Стемакс» не навів і не обґрунтував. А тому вона вважає, що в момент ДТП ОСОБА_2 перебував при виконанні трудових обов`язків, і наявні підстави для покладення цивільно-правової відповідальності в цьому випадку на ТОВ «Стемакс».

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд задовольнити вимоги (згідно заяви про їхнє зменшення) у повному обсязі, а стягнути відповідні кошти саме з ТОВ «Стемакс». Водночас, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на ТОВ «Стемакс», ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб сума заподіяної шкоди була в будь-якому разі стягнута у повному обсязі (згідно заяви про зменшення позовних вимог) - з того із відповідачів, кого суд визнає обґрунтовано відповідальним у цьому випадку.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гончар С.М. підтвердив обставини викладені в позові, заяві про зменшення позовних вимог та письмових поясненнях позивача, підтримав у повному обсязі зменшені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чакалов А.К. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що вони не обґрунтовані та не конкретизовані.

Адвокатом відповідача Чакаловим А.К. було подано відзив на позов від 27.09.2021, в якому він зазначав, що вироком Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021 року в справі №695/2968/19 було скасовано вирок першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 не визнає позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі виходячи з наступного.

По-перше, витрати понесені на поминальні обід не входять до витрат на поховання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України.

По-друге заявлена до відшкодування сума витрат понесених на пам`ятник в розмірі 154518,00 грн. не підлягає стягненню, оскільки є значно завищеною. На запит адвоката було отримано відповідь від ФОП ОСОБА_4 в якій вказано, що середня вартість гранітного пам`ятника станом на листопад 2018 року становила 25000,00 грн., з урахуванням стели з різкою (ручною роботою), тумбою, квітником, художніми роботами (ручною роботою), підготовчими роботами, вазою гранітною. Розмір витрат на пам`ятник має визначатись виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

По-третє, зауважував, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки він перебував в трудових відносинах з ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» та ДТП було скоєно під час виконання трудових обов`язків. Також ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» є власником автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , так як саме останній компенсував вартість паливно-мастильних витрат ОСОБА_2 , приймав на роботу ОСОБА_2 (як торгового представника) з автомобілем, ніс повну матеріальну відповідальність за працівника в період виконання останнім трудових обов`язків та в той день 23.08.2018 року відправило ОСОБА_2 у відрядження, в результаті якого сталося ДТП. Отже, всю відповідальність за завдані збитки (шкоду) в період виконання працівником своїх трудових відносин (а саме протягом усього робочого дня) несе саме роботодавець. Отже ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ», найменування якого з 17.05.2019 року змінено на ТОВ «СТЕМАКС», як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності вини водія ОСОБА_2 . А тому належним відповідачем у даній справі повинен бути ТОВ «СТЕМАКС», а не водій ОСОБА_2 .

По-четверте, ОСОБА_2 не повинен за даним позовом відшкодовувати позивачу шкоду, так як цей обов`язок за полісом № АМ/4143040 взяла на себе ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4143040, укладеного між ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» та ОСОБА_5 , строк дії якого з 17.07.2018 року по 16.07.2019 року включно, об`єктом страхування визначено транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн. Позивачем не додано до позову доказів того, що вона зверталась до страховика цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» та отримали його відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідач не являється власником транспортного засобу, а відтак по закону не може нести відповідальність.

В силу норм ст. 1194 ЦК України обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).

ОСОБА_5 уклавши договір з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», визначив ліміт відповідальності в розмірі 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн. та передав свій обов`язок щодо відшкодування шкоди за завдані збитки перед третіми особами на страхову компанію в межах суми 300 000,00 грн. А відтак всі збитки, які Позивач вважає, що підлягають до стягнення відшкодовуються виключно ПрАТ «УСК «КНЯЖА Княжа вієнна іншуранс груп». А у випадку відмови ПрАТ «Княжа вієнна іншуранс груп» у виплаті, чи недостатньо виплачений розмір відшкодування, залишок (різниця) підлягає до стягнення або із ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» або із роботодавця ТОВ «Стемакс».

Таким чином Відповідач не повинен за даним позовом відшкодовувати Позивачу шкоду, так як цей обов`язок за полісом № АМ/4143040 взяла на себе ПрАТ «Княжа вієнна іншуранс груп».

Відшкодування моральної шкоди вже було вирішено судом в кримінальному провадженні під час розгляду справи №695/2968/19.

На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Крім того представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Чакаловим А.К. було надано письмові пояснення від 14.02.2022 року, в яких просив суд врахувати судову практику викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі за № 147/66/17.

Відповідно до висновків викладених у вказаній постанові Верховного Суду, ОСОБА_2 , як особи яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, відсутній обов`язок з відшкодування Позивачу суми в розмірі 151 905,86 гри., оскільки за полісом сума страхового відшкодування (ліміт відповідальності) становить 200 000,00 грн. При цьому ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 89 352,00 грн., що не перевищує ліміт застрахованої відповідальності Відповідача (200 000,00 грн.).

Крім того належним відповідачем в даній справі має бути ІІрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , так як обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування несе страховик. Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволені позовних вимог позивача.

Щодо доводів Позивача про те, щоб суд самостійно визначив належного відповідача та стягнув заявлені кошти з того із відповідачів, кого суд визнає обґрунтовано відповідальним, адвокат посилався на те, що чинним ЦПК України не передбачено, що суд самостійно (зокрема з власної ініціативи) має право залучати співвідповідачів чи замінювати відповідачів на належних відповідачів, чи самостійно проявляючи припущення чи здогадки стягувати заявлені позивачем суми з осіб, які не являються, ні учасниками даного провадження (це зокрема ІІрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп»), ні відсутні пред`явлені позивачем до таких відповідачів позовні вимоги (це зокрема ТО В «Стемакс»).

Просив відмовити повністю в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

В судове засідання представник співвідповідача ТОВ «Стемакс» не з`явився, хоч був належно повідомлений про судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

Представником співвідповідача ТОВ «Стемакс» - директором Гавриловим Є. було подано відзив на позов від 10.01.2021 року, в якому відповідач вказував, що є неналежним відповідачем в даній справі виходячи з наступного.

Дійсно ТОВ «Стемакс» та ОСОБА_2 перебували в трудових відносинах у період з 01.02.2017 року по 30.06.2020 року. Відповідач на дату вчинення ДТП, а саме 23.08.2018 року, займав посаду представника торгівельного, що підтверджується записом у трудовій книжці відповідача. Проте, на виконання службових обов`язків ОСОБА_6 , що були визначені трудовим договором, ТОВ «Стемакс» не надавався жодний транспортний засіб, про що свідчить відсутність на підприємстві наказу про закріплення будь-якого транспортного засобу за відповідачем.

ТОВ «Стемакс» звертало увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази належності товариству автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому було вчинено ДТП. Вказаний автомобіль ніколи не перебував у власності ТОВ «Стемакс» ні за договором купівлі-продажу, ні за договором оренди, ні за іншим речовим правом, а тому ТОВ «СТЕМАКС» не був володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, слід враховувати страхування транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4143040, відповідно до якого обов`язок про відшкодування шкоди завданої транспортним засобом взяла на себе страхова компанія ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп». Відповідно до умов Полісу №АМ/4143040 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн.

Позовна заява та матеріали справи не містять доказів звернення Позивачем до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, також не містять доказів щодо відмови у виплаті страхового відшкодування вищезгаданою страховою компанією.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (тобто страховик відмовив такій виплаті), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

На підставі викладеного ТОВ «Стемакс» просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Черкаського апеляційного суду від 25.05.2021 року було скасовано вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.02.2021 року в справі №695/2968/19 щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_2 в частині розв`язання цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 - скасувати та призначити в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Строк відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_2 залишено без змін.

Так, вироком суду в справі №695/2968/19 « ОСОБА_2 визнаний винуватим та засуджений за те, що 23 серпня 2018 року близько 17:08, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси на 12 км + 600 м автодороги Золотоноша - Сміла - Умань, що в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, діючи не обережно, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах (50 км/год), в момент об`єктивної спроможності не виявив небезпеку для руху у вигляді мопеду Ноnda Тасt (без реєстраційного номеру), під керуванням ОСОБА_3 , котрий, рухаючись в попутному напрямку, почав виконувати маневр розвороту, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій мопеду Ноnda Тасt (без реєстраційного номеру) ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких, знаходячись в КНП Третя Черкаська міська лікарня Черкаської міської ради, помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Chevrolet Aveo (д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , а саме вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 19/12-1/17/18-СЕ/19 від 18 лютого 2019 року знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_2 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.».

Крім того, у вироку Черкаського апеляційного суду встановлено, - «Щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_1 - 167876,86 гривень, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ст.2 Закону України Про поховання та похоронну справу поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій. які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у моголу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до накладної, яка надана потерпілою ОСОБА_1 виготовлення та спорудження пам`ятника коштує 154 518 гривень станом на листопад 2018 року в м.Черкаси (т.1 а.к.п.50-52).

Захисник Демчик В.І. в інтересах обвинуваченого надав довідку про вартість виготовлення та спорудження пам`ятника в м.Черкаси станом на 06.05.2021 року, відповідно до якої його вартість становить 18807,00 гривень.

Таким чином наявна суттєва різниця (в 6 разів) ціни пам`ятника за даними наданими сторонами кримінального провадження.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Враховуючи значні розбіжності в ціні щодо витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, для усунення сумнівів у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілої витраченої суми, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди.»

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

ОСОБА_1 наполягає на відшкодуванні їй понесених матеріальних збитків пов`язаних з похованням сина в сумі 151905,86 грн. (уточнені позовні вимоги) з урахуванням виплаченого страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду на суму 44676 грн., які складаються з витрат на організацію поховання, поминальні обіди та виготовлення пам`ятника.

На підтвердження позовних вимог щодо розміру матеріальної шкоди ОСОБА_1 надано: договір-замовлення №593 на організацію та проведення поховання від 25.08.2018 та довідку КП «Комбінат комунальних підприємств» ЧМР від 25.08.2018 на суму 13358,86 грн.; накладну №14 від 26.08.2018 про проведення поминального обіду на суму 11400,00 грн.; рахунок від 31.08.2018 про проведення поминального обіду на суму 2280,00 грн.; рахунок від 30.09.2018 про проведення поминального обіду на суму 4560,00 грн.;накладну №16 від 24.08.2019 про проведення поминального обіду на суму 10465,00 грн.; заказ-наряд на виготовлення гранітного пам`ятника від 29.11.2018 яким визначено вартість замовлення в сумі 154518,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру №37 від 29.11.2018 року про сплату авансу в сумі 75000 грн. за виготовлення гранітного пам`ятника; квитанцію до прибуткового касового ордеру №45 від 18.08.2019 про доплату за пам`ятник ОСОБА_3 в сумі 79518,00 грн.

Щодо витрат ОСОБА_1 понесених на проведення поминальних обід суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 2 Закону України Про поховання та похоронну справу від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

А тому витрати ОСОБА_1 на поминальні обіди, які проводилися після поховання, не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами Закону.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 19.03.2018 в справі №554/1793/15-ц.

Щодо витрат ОСОБА_1 понесених на спорудження надгробного пам`ятника суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (серія НОМЕР_2 ).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з 01.12.2017 року по 30.06.2020 перебував в трудових відносинах з ТОВ «СМК Дірект Сістем», яке було перейменоване в ТОВ «Стемакс». На час скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував на посаді торговельного представника та їхав до м.Черкаси з торгової точки.

В той же час в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 скоїв ДТП під час виконання трудових обов`язків. Крім того факт скоєння ДТП під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_2 , заперечує ТОВ «Стемакс», яке вказує, що сам факт перебування в трудових стосунках не є доказом факту скоєння ДТП під час виконання трудових обов`язків.

Суд погоджується з твердженням ТОВ «Стемакс», що сам факт перебування в трудових стосунках не може бути підставою для настання відповідальності за дії свого працівника відповідно до ст. 1187 ЦК України.

В даному випадку слід також врахувати, що власником джерела підвищеної небезпеки, автомобілем, яким було заподіяно шкоду є ОСОБА_2 , а також що суду не було надано доказів на підтвердження виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків під час скоєння ДТП.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та ст. 1187 ЦК України, відсутність доведених доказів щодо володіння джерелом підвищеної небезпеки роботодавцем, останній не може нести відповідальність за самовільне та неправомірне використання транспортного засобу в своїх цілях працівником. Таке діяння працівника вважається неправомірним і саме на працівника має бути покладено обов`язок відшкодувати шкоду згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», що підтверджується копією Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4143040, строк дії якого з 17.07.2018 року по 16.07.2019 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями статті 27.3 Закону - Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Крім того статтею 27.4. Закону встановлено, що Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до листа ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» від 19.08.2021 року №8390 наданого на запит ОСОБА_1 , - У ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ-4143040 застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 . ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» розрахувало наступний розмір страхового відшкодування, що пов`язаний з моральною шкодою в інтересах ОСОБА_1 у розмірі 44 676,00 грн. (3723,00 грн. х 12 мін зар/плат). Відповідно до наданої ОСОБА_1 фінансової документації з приводу встановлення надгробного пам`ятника витрати склали 154 518,00 грн. Відповідно до умов ст. 27 п. 27.3 Закону України «Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.». На підставі зазначеного вище, розмір компенсації витрат на встановлення надгробного пам`ятника було кореговано з урахуванням ліміту відповідальності у сумі 44 676,00 грн. (3723,00 грн. х 12 мін зар/плат).

ОСОБА_1 в заяві про зменшення позовних заяв підтвердила факт виплати їй ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» страхового відшкодування в розмірі 44676,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та в розмірі 44676,00 грн. на компенсацію витрат на встановлення надгробного пам`ятника.

В той же час, ОСОБА_1 зазначає, що нею було понесено витрати на встановлення надгробного пам`ятника в сумі 154518,00 грн. та позивачка наполягає на відшкодуванні повного розміру понесених нею витрат на встановлення надгробного пам`ятника.

Згідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», - витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 , - середня вартість гранітного пам`ятника станом на листопад 2018 року становила 25000,00 грн.

Суттєва різниця заявленої та середньої вартості надгробного пам`ятника встановлена також вироком Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021 року.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 в справі №147/66/17: «…Загальний порядок відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

69. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

70. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

71. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

72. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування (далі - Закон №85/96-ВР)).

73. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

74. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

75. Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

76. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

77. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

78. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

79. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

80. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

81. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

82. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

83. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

84. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

85. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

86. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

87. Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

88. Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.»

Відповідно до вимог чинного законодавства та судової практики, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 заявлено вимоги до ОСОБА_2 та ТОВ «Стемакс», які є на думку суду неналежними відповідачами в даній справі, оскільки вчинення ОСОБА_2 ДТП не було пов`язане з виконанням ним трудових обов`язків, а також цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», яка відповідно до страхового полісу та з врахуванням ст. 27 п. 27.3 ЗУ «Про страхування» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування.

В справі що розглядається ОСОБА_1 не пред`явлено вимог до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп».

А тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 1166, 1187, 1201 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-266, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,співвідповідач : Товариства з обмеженою відповідальністю «Стемакс» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2022 (з урахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб