Дата документу 12.04.2022 Справа № 334/4766/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4766/20 Головуючий у 1-й інстанції Філіпова І.М.
Провадження №22-ц/807/1218/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В..

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у особі представника - адвоката Тихонова Володимира Владиленовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року позивач звернулася з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2017 року позивач відкрила поточний рахунок у відділенні банку відповідача. У березні 2018 року можливість користування карткою була обмежена відповідачем - позивач не могла зняти з карткового рахунку будь-які кошти.

20 березня 2018 року позивач звернулася до відділення АТ «Державний ощадний банк України» ОПЧ ТВБВ№10007/0265 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 149, пред`явила належні документи та намагалася у касі банку зняті належні кошти, проте отримала відмову, оскільки картка заблокована, також позивач зверталася до служби безпеки банку за отриманням роз`яснень щодо причин блокування її картки. У подальшому позивач зверталася з письмовими заявами 22 серпня 2019 року та 21 жовтня 2019 року, проте причини обмеження у користуванні карткою та причини відмови видати належні позивачу кошти не були озвучені.

11 серпня 2020 року позивач звернулася до відповідача з листом-вимогою щодо закриття карткового рахунку та повернення коштів, які знаходяться на вказаному рахунку.

Оскільки вимоги позивача залишені банком поза увагою, вона звернулася до суду першої інстанції з позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 3 931,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 293 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у особі представника - адвоката Тихонова В.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірну оцінку доказів, неповне встановлення обставин. Які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту п.1 ч.1 статті 274 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до пп.1, 2 ч.6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справи незначної складності.

Враховуючи наведене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності відмови позивачу у поверненні грошових коштів у розмірі 54 050,74 грн з 19 березня 2018 року по 01 липня 2021 року, які зберігалася на рахунку позивача у АТ «Ощадбанк», а тому позивач має право на стягнення з останнього інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо співмірності судових витрат суд та виходив із складності справи, тривалості судового провадження, стягнувши витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування її картки з 20 березня 2018 року.

24 вересня 201 року позивач отримала відповідь від банку з пропозицією звернутися із вказаним питанням до відділу банківської безпеки Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 48.

21 жовтня 2019 року позивач повторно звернулася із заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» з вимогою про надання письмових пояснень щодо блокування її картки, відмови у закритті вкладного (депозитного) рахунку, та виплати залишку грошових коштів. У відповіді банку від 12.11.2019 року позивачу повторно рекомендовано звернутися до відділу банківської безпеки Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 48.

10 серпня 2020 року позивач направила відповідачу звернення вимогу, в якому просить розблокувати картку та повернути їй належні кошти.

Відповідно до відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 11.09.2020 року, операції по картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 відкритому у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0265 філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» тимчасово призупинені на підставі п.10.4 розділу 10 «права та обов`язки сторін» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та у відповідності до ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розділу Х Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління національного Банку України від 05.11.2014 року №705, з метою запобігання фінансовим збиткам клієнтів Ощадбанку внаслідок несанкціонованих переказів з карткових рахунків. Також, у відповіді зазначено, що позивач при безпосередньому спілкуванні з працівниками відділу банківської безпеки банку не надала відповіді на поставлені питання, письмові пояснення не надала.

Згідно із відповіддю АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду від 19.01.2021 року повідомлено, що по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , було зупинено операції на підставі листа Правекс Банку, де вказувалося, що з картки їх клієнта здійснювалися несанкціоновані перекази на карту клієнта банку (вішинг). Кінцевим отримувачем цих коштів була саме ОСОБА_1 . Станом на 04 січня 2021 року на рахунку ОСОБА_1 - 53 725,74 грн, з них 7 740,00 грн, кошти, які надійшли від Управління праці та соціального захисту населення. Банк діяв відповідно до п.10.3 Особливої частини Розділу ХХ Умов договору банківського рахунку ДБКО: банк зобов`язується на час встановлення правомірності переказу зупиняти зарахування коштів на картковий рахунок у разі надходження від банку - ініціатора повідомлення про неналежний переказ коштів (п.п. 10.3.12).

Листом Правекс Банку від 19.03.2018 року, який надійшов на електронну поштову адресу відповідача, представник Правекс Банку повідомив про несанкціоновані перекази з карти їх клієнта та на карту НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), просив заблокувати карту отримувача та повідомити про позитивний залишок на карті.

На підставі листа Правекс Банку від 19.03.2018 року відповідачем було заблоковано рахунок позивача у зв`язку з підозрою на вчинення шахрайських дій.

Також судом першої інстанції зауважено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повідомити причину блокування рахунку та повернути належні їй кошти, крім того були неодноразові звернення безпосередньо до відділення банку відповідача, у тому числі служби безпеки банку. При цьому отримати належні їй кошти вдалося лише 01 липня 2021 року.

Відповідно до положень ч.1-3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням ст.1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо необґрунтованості відповідачем тривалого (з 19 березня 2018 року по 01 липня 2021 року) обмеження позивача у праві користування коштами, які містилися на її заблокованому рахунку, внаслідок чого ОСОБА_1 була обмежена у можливості користуватися коштами, які зберігалася на її рахунку. Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження законності такого тривалого призупинення здійснення операцій по картковому рахунку позивача.

Твердження апелянта щодо недоведеності позивачем спроби отримання коштів з рахунку є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи зверненнями ОСОБА_1 , на підставі яких судом здійснено правильний висновок щодо фактичного унеможливлення позивача користуватися власними коштами протягом тривалого часу.

Доводи АТ «Державний ощадний банк України» у апеляційній скарзі щодо неналежності доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, оскільки дані твердження апелянта не спростовують висновків суду, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції, на підставі чого відхиляються судовою колегією.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у особі представника - адвоката Тихонова Володимира Владиленовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді: