Номер провадження: 22-ц/813/5180/22
Номер справи місцевого суду: 493/737/21
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/737/21

Номер провадження: 22-ц/813/5180/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 доОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ана рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тітової Т.П. 05 жовтня 2021 року, повний текст рішення складений 05 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на його користь зОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі - 48 807,00 грн., яка складається з: 1) заборгованість за договором про захист земельних прав від 21.04.2012 року в розмірі - 11 000,00 грн.; 2) пеня в розмірі 10% від суми заборгованості за період з 01.11.2013 року по дату звернення з позовом у розмірі - 8 250,00 грн.; 3) пеня в розмірі 5% від суми заборгованості за період з 01.11.2013 року по дату звернення з позовом у розмірі - 5 500,00 грн.; 4) інфляційні втрати за період листопад 2013 року - лютий 2021 року в розмірі - 13 057,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 21.04.2012 року між сторонами було укладено два договори з надання ним відповідачу консультаційних, представницьких та інших правових послуг по конкретним судовим справам, які розглядалися у Балтському районному судді Одеської області.

Перший договір був укладений по основному спору (справа № 2/1503/513/12) про захист земельних прав ОСОБА_2 по двом земельним ділянкам, за умовами якого: - його гонорар (ціна договору) становить - 10 000,00 грн.; 2) гарантована заохочувальна винагорода - 1 000,00 грн..

Другий договір був укладений по похідному спору (справа №2/1503/657/12) з метою захисту земельних прав ОСОБА_2 , за умовами якого його гонорар становить - 15% від стягнутої суми, без заохочувальної винагороди.

За умовами першого договору при задовільному для ОСОБА_2 результаті останній повинен був у декадний строк сплатити йому - 11 000,00 грн..

По другому договору відповідач повинен був сплатити йому - 9 450,00 грн..

За результатами наданих ним послуг сторони по вищевказаним справам досягли між собою усної взаємовигідної домовленості. За їх взаємними заявами провадження по вищевказаним справам були закрити, що на 100% стало підтвердженням правомірної поведінки ОСОБА_2 , неможливості у майбутньому заявити до нього претензій його опонентом по вказаним справам.

У ОСОБА_2 виник обов`язок оплатити надані ним послуги за першим договором у сумі - 11 000,00 грн.. За другим договором не передбачено сплату винагороди, якщо спір врегульовано мирним шляхом.

15.10.2013 року відповідач написав розписку про сплату йому коштів у сумі - 5 000,00 грн. у декадний строк після продажу земельної ділянки. Разом з тим, на його щорічні, чисельні звернення відповідач посилався на відсутність у нього коштів. У зв`язку з вказаним він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом (а. с. 2 - 4 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Відзив на позов від нього не надійшов. Разом з тим, до суду надійшла заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності.

ОСОБА_2 вказує на те, що позивач просить стягнути кошти за договором від 21.04.2012 року. Разом з тим, з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у червні 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. ОСОБА_1 в односторонньому порядку дописав у договорі про збільшений до десяти років строк позовної давності (а. с. 36 - 36 зворотна сторона).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами 21.04.2012 року були укладені договори з надання правових послуг, за умовами яких позивач зобов`язався представляти інтереси відповідача. Оплата за надані послуги повинна бути здійснена згідно умов договорів протягом декадного строку після досягнення позитивного для відповідача результату.

Відповідач взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг не виконав. За результатами звернення позивача відповідач надав розписку від 15.10.2013 року про проведення часткової оплати у розмірі - 5 000,00 грн. протягом одного тижня після продажу земельної ділянки.

Суду не надано доказів того, що договори надання правових послуг містили вказаний строк позовної давності, а не були дописані пізніше (а. с. 53 - 56).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати.Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) з порушенням норм процесуального права судом прийнято клопотання відповідача про застосування позовної давності. Не підписане клопотання необхідно було повернути, а не залишати без руху та надавати строк для усунення недоліків; 2) діючим законодавством презюмується правомірність правочину. Умовами підписаного відповідачем договору передбачено десятирічний строк позовної давності. Вказані умови договору не визнано недійсними. Другий екземпляр договору є у відповідача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, помилковим є застосування судом позовної давності; 3) складення розписки від 15.10.2103 року підтверджує початок перебігу десятирічного строку позовної давності саме з цієї дати (а. с. 66 - 74).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Відповідач - ОСОБА_2 правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відзив на апеляційну скаргу від нього не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року наведену апеляційну скаргу було залишено без руху (а. с. 95).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 104).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано 31.12.2021 року».

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано 29.12.2021 року».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (48 807 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

21.04.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договори про надання правових послуг, за умовами яких позивач зобов`язувався представляти законні права та інтереси ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язався в декадний строк з дня вступу в силу судового рішення провести всі розрахунки з ОСОБА_1 у відповідності з п. 4 даних договорів, що підтверджується їх копіями.

З копії посвідченої 06.04.2012 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр № 654, довіреності вбачається, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 вести його справи.

З копії розписки від 15.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 за надані послуги - 5 000 грн. після продажу ділянки по АДРЕСА_1 , протягом одного тижня.

Між сторонами виникли договірні правовідносини з договору надання юридичних послуг.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, визначених договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, до якого застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір із врахуванням спеціальних положень законодавства про адвокатську діяльність, зокрема, його зміст не може суперечити Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», присязі адвоката та Правилам адвокатської етики.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

21.04.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договори про надання правових послуг, за умовами яких позивач зобов`язувався представляти законні права та інтереси ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язався в декадний строк з дня вступу в силу судового рішення провести всі розрахунки з ОСОБА_1 у відповідності з п. 4 даних договорів, що підтверджується їх копіями.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 вказаного договору, замовник зобов`язується у декадний строк з дня набрання чинності рішенням відповідного судового або іншого органу, винесеного за результатами проведеної за участю Юриста роботи у справі/справах, що доручається, і на підставі цього рішення та/або двостороннього акту приймання виконаних робіт/послуг, або обґрунтованого рахунку Юриста, або в інший термін, передбачений сторонами зробити з Юристом всі розрахунки відповідно до п. 4 цього договору.

Відповідно до п. 10 вказаного договору, за прострочення оплати правових послуг проти строків, передбачених п. 5 і 6 цього договору Замовник зобов`язаний сплатити Юристу пеню у розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 50 відсотків суми такої заборгованості, а також 10 відсотків річних за все враховуючи прострочення оплати правових послуг.

Відповідно до п. 11 вказаного договору, умови проекту (узгоджені до підписання) цього договору, а після підписання вже набули чинності конкретні погоджені умови договору, становлять комерційну таємницю, мають конфіденційний характер, за розголошення яких винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі завдані цим збитки, які заздалегідь визначаються сторонами одного мінімального розміру заробітної плати за кожен доведений випадок повного чи часткового розголошення умов цього договору.

Відповідно до п. 12 вказаного договору, сторони не мають права в односторонньому порядку змінювати умови цього договору, ухилятися або відмовлятися від їх дотримання, або без поважних причин в односторонньому порядку як у повному обсязі, так і будь-якій його частині відмовлятися від виконання його умов без попередньої письмової згоди іншої сторони, а Замовник без попередньої письмової згоди іншої сторони не мають права вдаватися до умов третіх юридичних та/або фізичних осіб, у тому числі адвокатів та фахівців у галузі права.

Відповідно до п. 14 вказаного договору, сторони мають право за взаємною згодою окремими додатковими угодами припинити або змінити або доповнити цей договір. Окремі додаткові угоди є невід`ємною частиною цього договору, якщо вони зроблені з посиланням на цей пункт і підписані сторонами або їх повноважними представниками.

Однак, зі змісту договору про надання правових послуг, а саме з пунктів 10 та 11, вбачається, що в них були дописані додаткові умови, а саме:

- у пункті 5 вказаного договору після крапки, доповнено словами «в межах 10 (десяти) років строку позовної давності»;

- у пункті 10 вказаного договору після крапки, доповнено словами «в межах 10 (десяти) років строку позовної давності»;

- у пункті 11 вказаного договору після крапки, доповнено словами «за виключенням п. 12 договору».

У порушення п. 14 договору сторони не погодили вказані зміни за допомогою окремої додаткової угоди. З наведеного можливо зробити висновок, що вказані умови не були оговорені між сторонами.

Зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін стосовно збільшення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За змістом ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона задоволенню не підлягає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 274 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе