Номер провадження: 22-ц/813/2199/22
Номер справи місцевого суду: 522/7983/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/7983/19

Номер провадження: 22-ц/813/2199/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,

учасники справи:

- позивач - Заступник прокурора Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , Державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Чернявської Л.М. о 12 годині 15 хвилині 01 грудня 2020 року, повний тест рішення складений 09 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (далі - Прокурор) в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича (індексний номер 45221822 від 25.01.2019), на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості, площею - 48,7 кв. м., розташований за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30011630 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості, площею - 48,7 кв. м., розташований за адресою - АДРЕСА_1 ; 3) стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати, які прокуратурою будуть понесені при розгляді справи за даним позовом.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 06.01.1989 «Про надання дозволу на зайняття індивідуальною трудовою діяльністю» ОСОБА_1 було дозволено займатись індивідуальною трудовою діяльністю, а саме - вирощуванням грибів особисто, строком на п`ять років, з місцем їх реалізації на ринках. Рішенням №83/1 від 29.05.1991 міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів з метою покращення умов заняття відповідачем індивідуальною трудовою діяльністю вирішила надати йому в користування підсобне приміщення, загальною площею - 48,65 кв. м., за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в місті Одесі. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15.09.2011 р. виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення підвального типу, площею - 48,7 кв. м., в будинку АДРЕСА_1 . Водночас, листом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 16.12.11 №12098-12/205 повідомлено, що приміщення, яке є предметом спору, фактично є штольнею, гірничою виробкою, яка має безпосередній вихід на земну поверхню і служить для тих же цілей, що і стволи шахти, а тому не може бути зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно. У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вимогами щодо набуття права власності на зазначене приміщення (справа № 1522/11323/12). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року позов задоволено. За ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею - 48,65 кв. м., інвентаризаційний номер 87654321/11 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції було предметом перевірки касаційної інстанції і залишено без змін. При цьому, підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю було те, що спірне приміщення є штольнею, на яке не може бути визнане та зареєстроване право власності. Воно не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання права власності на нього, як на об`єкт нерухомого майна, як це передбачено ст. 344 ЦК України.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 знов звернувся до суду з новим позовом до Одеської міської ради, за участю Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської місцевої прокуратури № 3, про визнання права власності на спірне приміщення в порядку набувальної давності (справа № 522/1823/16-ц). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси, яким задоволено позов ОСОБА_1 скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується, у тому числі, на тому, що спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване у земельній ділянці, яка належить місцевій громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку. Постановою Верховного Суду України від 17.01.2019 касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року залишено без змін.

Незважаючи на зазначене, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 45221822 від 25.01.2019) державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченком М.О. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості, площею - 48,7 кв. м., розташований за адресою - АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 30011630). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: 83/1, видане 29.05.1992, видавник: Міжвідомча комісія Приморської райради народних депутатів; адресна довідка, серія та номер: 333563/1, видана 31.03.2011, видавник: КП «Право» (а. с. 3 - 10).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У запереченнях на позовну заяву, які за своєю природою є відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 зазначає, що Рішенням № 83/1 від 29.05.1991 року міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів, розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо надання підсобного приміщення, передачі земельної ділянки, вирішила з метою покращення умов заняття відповідачем індивідуальною трудовою діяльністю, надати у користування підсобне приміщення, загальною площею - 48,65 кв. м., за №87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» у місті Одесі, та доручила ОМБТІ виготовити технічну документацію. Згідно технічного паспорту за № 249198.77 від 15.09.2011 року на нежитлове приміщення підсобне підвального типу, площею - 48,7 кв. м., в будинку АДРЕСА_1 , виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», були зафіксовані технічні характеристики нежитлового приміщення, площею - 48,7 кв. м., в будинку АДРЕСА_1 як об`єкту нерухомого майна, а саме встановлено: матеріал зовнішніх стін-камінь черепашник; матеріал перекриття - черепашник; приміщення складається з 1-го приміщення - 48,7 кв. м.; загальна площа приміщень - 48,7 кв. м.; висота приміщень: 2,00; 2,30 кв. м.. Також відповідно до технічного паспорту на спірне нежитлове підсобне приміщення підвал нового типу від 05.03.2014 року, виконаного ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», останнє побудоване до 05.08.1992 року, у зв`язку з чим не вважається самочинним відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127 (а. с. 68 - 70).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року задоволено вищевказану позовну заяву Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави, в особі Одеської міської ради.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича (індексний номер 45221822 від 25.01.2019) на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30011630 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь прокуратури Одеської області(отримувач коштів - прокуратура Одеської області сплачений судовий збір у розмірі 4802, 50 гривні 50 копійок з державного бюджету України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, на якій розташоване підвальне приміщення.

Підставами для визнання протиправним та скасування рішення (індексний номер 45221822 від 25.01.2019 року) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича є невідповідність рішення нормам чинного законодавства та порушення державних інтересів.

Зважаючи на можливість звільнення від сплати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік та заяви про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , наданих доказів про відсутність доходу відповідача, суд дійшов висновку про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , та необхідності стягнення судового збору на користь позивача з державного бюджету України (а. с. 145 - 149).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в апеляційній скарзі просить змінити рішення Приморського районного м. Одеси від 07 грудня 2020 року в частині стягнення судового збору з державного бюджету України та стягнути його з відповідача.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції помилково посилається на ч. 3 ст. 136 ЦПК

України, як на підставу звільнення відповідача від стягнення судового збору.

При цьому зазначає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може

зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом

справи, або звільнити від їх сплати. Проте, зазначена норма права судом застосована невірно, оскільки в ній зазначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою

відстрочити або розстрочити сплату судового збору, але не більше як до

ухвалення судового рішення у справі. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 є відповідачем по справі, має у власності майно, на яке можна звернути стягнення, судовий збір підлягає стягненню з нього у загальному порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України (а. с. 164 - 168).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що він скористався правом на подачу заяви про звільнення від сплати судового збору та надав до суду на підтвердження вказаних обставин докази відсутності джерел доходу, що позбавляє останнього можливості сплатити судовий збір. Апелянтом не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 має у власності об`єкти нерухомого майна (а. с. 196 - 199).

Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу від нього не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01.12.2020 року залишено без руху (а. с. 175).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтами подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 178 - 179).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2020 року (а. с. 181).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 182).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції учасників справи у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури оскаржує рішення в частині стягнення судового збору. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддівне погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення судового збору на користь прокуратури Одеської області з державного бюджету України.

4.4Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта щодо помилковості висновку суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за рішенням суду колегія суддів приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі

задоволення позову - на відповідача.

Частиною 5 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3 842, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №692 від 03 травня 2019 року та 960,50 гривень що підтверджується платіжним дорученням №1062. Інших витрат понесених про розгляді справи не встановлено.

ОСОБА_1 подав до суду 22 жовтня 2019 року та 17 листопада 2020 року клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю джерел доходу, що позбавляє його можливості сплати судового збору.

Крім того, з підстав зазначених у ч. 1 ст. 136 ЦПК України, частиною 3 цієї ж статті передбачено, що суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Тобто, це стосується сторони, яка повинна сплатити судовий збір, а не відповідача, який відповідно до ст. 141 ЦПК України зобов`язаний його сплатити у разі задоволення позову.

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає підстави, з яких

може відбуватись звільнення від сплати судового збору. Пунктом 1 ч. І ст. 8

Закону України «Про судовий збір», на яку посилається суд, передбачено, що

суд може звільнити від сплати судового збору через те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Тобто, вбачається, що вказана підстава застосовується виключно до позивача під час вирішення питання про сплату ним судового збору, а отже не може бути застосована до відповідача ОСОБА_1 ..

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, заявник має довести існування фінансових труднощів.

На підтвердження незадовільного майнового стану можуть бути надані: довідка про доходи; довідка про склад сім`ї, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї; банківські документи про відсутність на рахунку коштів; довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Положеннями пункту 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

За змістом наведених правових норм єдиною підставою звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони. Питання про звільнення від сплати судового збору постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов`язку. Таким чином, суд вправі постановити ухвалу про звільнення від його сплати, враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони і остання повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

На підтвердження наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору до суду останнім надано:

- Рішення № 994 від 31 травня 2019 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи (а. с. 73);

- Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 15.05.2014 рік про зупинення підприємницької діяльності (а. с. 74 - 75);

- Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.09.2020 року.

Надані докази не свідчать про те, що відповідач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб і, зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо). Відповідачем не надано й документів на підтвердження того, що він має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про його скрутне матеріальне становище.

У рішенні від 26.07.2005 року у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в оскарженій частині не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питаннящодо стягнення судового збору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуваннюз ухваленням нового судового рішення про стягнення судового збору з відповідачаза вищевказаного обґрунтування.

4.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Наведений у вказаних статтях перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним.

Законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, з урахуванням оспорюваної суми. При цьому, оспорюваною є та сума, зі стягненням якої не погоджується особа, що подає апеляційну скаргу. Ця сума може співпадати з ціною позову, якщо рішення оскаржується в повному обсязі, або не співпадати, якщо рішення оскаржується в певній частині майнових вимог.

У разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає помилковим постановлення апеляційним судом ухвали від 01.02.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в раз і внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі - 5 763,00 грн. (а. с. 179) за заявою апелянта може бути повернутий, про що апеляційний суд постановляє відповідну ухвалу.

4.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

5. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року в частині стягнення судового збору - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури (м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код ЄДРПОУ - 03528552, код класифікації доходів бюджету 22030101, р/р UA0000564) судовий збір у розмірі - 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе