Номер провадження: 22-ц/813/6465/22
Номер справи місцевого суду: 507/2100/21
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», Відділу освіти, молоді та спорту Любашівської селищної ради Одеської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей» Слусаренко Наталія Григорівна про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення виконання трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2022 року Любашівським районним судом Одеської області ухвалено рішення по даній справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 11.02.2022 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 5, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та вказуючи, що відповідачі по справі не сплачують їй заробітну плату та своїми діями поставили її у скрутне матеріальне становище, інших джерел доходів у неї немає, тому кошти на сплату судового збору у апелянта відсутні. З цих підстав просить звільнити від сплати судового збору.

Ознайомившись з заявою про звільнення від сплати судового збору, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні такої заяви з огляду на наступне.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За матеріалами справи встановлено, що позивач з вернувся до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення виконання трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження №12-301гс18, дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати (пункти 57, 58 постанови від 30.01.2019 року).

Отже, у даній справі позивач не звільняється від сплати судового збору в частині сплати судового збору за вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вказана позиція узгоджується позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 761/943/18 (провадження № 61-18378св19), від 15 лютого 2021 року у справі № 372/4328/19 (провадження № 61-4765св20), від 17 червня 2021 року у справі № 725/5849/20 (провадження № 61-4525св21).

Крім того, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно частини другої вказаної статті, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року по справі № 0940/2276/18, провадження № 11-336апп20, зробила висновок, що з аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 338/158/19, провадження № 61-11548св20, зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Тобто, основним у вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору є встановлення майнового стану сторони, яка заявила відповідне клопотання. Дані обставини встановлюються судом на підставі доказів (наприклад, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), що видається органами Пенсійного фонду України, та/або відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків, що видається органами Державної податкової служби України, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки нею не надано жодних доказів на підтвердження того, що її майновий стан на день звернення з апеляційною скаргою перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі. У зв`язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, а тому не може задовольнити відповідну заяву апелянта.

Слід зазначити, що відмова у звільненні від сплати судового збору не порушує положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд, оскільки не перешкоджає апелянту у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови відстрочення сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на зазначене, заява апелянта про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що заявник не позбавлений можливості повторно звернутись до суду із клопотанням про розстрочення, відстрочення чи звільнення від сплати судового збору, надавши суду належні докази його незадовільного майнового стану та неспроможності сплатити судовий збір.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 січня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», Відділу освіти, молоді та спорту Любашівської селищної ради Одеської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей» Слусаренко Наталія Григорівна про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення виконання трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе