АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/8741/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 лютого 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого напису № 11038, вчиненого 5 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазовною О.М. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Інфінанс» заборгованості у розмірі 16 962 гривень 50 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що у в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Скальського А.І. перебуває виконавче провадження № 67546018 по примусовому виконанні виконавчого напису № 11038 від 5 жовтня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Інфінанс», правонаступником якого є ТзОВ «Вердикт Капітал», заборгованості в розмірі 16 962 гривень 50 копійок.

У вищевказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача проводиться за кредитним договором № від 23 грудня 2019 року.

Позивачка вважала, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення таких виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення мотивоване тим, що ТзОВ «Інфінанс» надало нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості та зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивачка у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Між позивачем та ТзОВ «Вердикт Капітал» не існувало жодних відносин.

У ТзОВ «Вердикт Капітал» відсутні докази на підтвердження того, що воно є правонаступником ТзОВ «Інфінанс».

Позивачку ніхто не повідомляв про зміну кредитора.

Вона погасила всю заборгованість перед ТзОВ «Інфінанс».

У матеріалах справи та в матеріалах, на підставі яких вчинявся оспорюваний виконавчий напис, відсутні обов`язкове у випадку заміни кредитора письмове повідомлення боржника про таку заміну з підтвердженням про вручення поштового відправлення та докази на підтвердження існування заборгованості за кредитними договором.

Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безпірності розміру заборгованості, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості заперечити щодо незаконно нарахованої заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші сторони відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 23 грудня 2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців. Загальний (максимальний )розмір кредитної лінії -20 000 гривень (а.с.27).

5 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за заявою ТзОВ «Вердикт Капітал» був вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 11038, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за вищевказаним кредитним договором № від 23 грудня 2019 року

(а.с. 31).

У вказаному виконавчому написі зазначено, що правонаступником усіх прав та обов`язків ТзОВ «Інфінанс» за вищевказаним кредитним договором є ТзОВ ТзОВ «Ведикт Капітал».

Приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Скальським А.І. 16 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67546018 з виконання виконавчого напису № 11038, виданого 5 жовтня 2021 року (а.с. 32).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження N 14-278гс18).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_1 з підстав недоведення осбанньою безспірності заборгованості за кредитним договором № від 23 грудня 2019 року, який був укладений між ТзОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував наступне.

З позовної заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вбачається, що відповідачем за такою позовною вимогою ОСОБА_1 вказала ТзОВ «Інфінанс».

Cуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Такий висновок викладений Верховним Судом також в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, від 21 лютого 2022 року у справі № 740/362/21-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та від 2 вересня 2020 року у справі 562/140/13-ц.

У постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №519/77/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Як вбачається з оскаржуваного позивачкою виконавчого напису № 11038 від 5 жовтня 2021 року, саме ТзОВ «Вердикт Капітал» звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Сазовною О.М. за виконавчим написом щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 16 962 гривень 50 копійок.

Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на користь ТзОВ «Вердикт Капітал».

За таких обставин, ТзОВ «Вердикт Капітал» є належним відповідачем у даній справі, а не ТзОВ «Інфінанс», як помилково вважала позивачка.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції помилково зробив висновки щодо необґрунтованості та недоведеності позову, оскільки такі висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення в разі залучення до участі у справі належного відповідача.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 9 вересня 2020 року у справі № 4666/2931/15-ц.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , але помилився щодо мотивів такої відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті заочне рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину заочного рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 лютого 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті заочне рішення залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 1 квітня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна