Справа № 706/272/22
У х в а л а

"29" березня 2022 р. м.Христинівка

суддя Христинівського районного суду Орендарчук М.П., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до виробничого підрозділу служби приміських пасажирських перевезень філії АТ «Одеська залізниця» «Моторовагонне депо Христинівка» про нарахування та виплату заробітної плати в сумі 1 424 016 грн. за роботу по суміщенню,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача та просить суд стягнути із відповідача на його користь 1 424 016 грн. заробітної плати з 11.01.2010 р. по теперішній час та зобов`язати відповідача провести індексацію та компенсацію даної заробітної плати відповідно до Закону та галузевої угоди.

Ознайомившись з поданою позовною заявою та доданими матеріалами, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів позивачем оспорюється наказ про відсторонення від роботи та фактично порушується питання про допуск до роботи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач не звільнена з робти а просить суд стягнути із відповідача на його користь 1 424 016 грн. заробітної плати з 11.01.2010 р. по теперішній час та зобов`язати відповідача провести індексацію та компенсацію даної заробітної плати відповідно до Закону та галузевої угоди.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином вимога позивача про до рахування заробітної плати не підпадає під пільги, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічний за своїм змістом висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до п.п. 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на 01.01.2022 року становить 992,40 грн. Відповідно доч.3ст.6Закону України«Про судовийзбір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Подана позовна заява містить в собі одну вимогу немайнового характеру, а саме: зобов`язати відповідача провести індексацію та компенсацію даної заробітної плати відповідно до Закону та галузевої угоди.

Таким чином, позивачеві слід сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 992,40 грн., про що суду надати відповідний платіжні документи, або надати документи на підтвердження звільнення від сплати судового збору.

Окрім, цого позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на його користь 1 424 016 грн. не нарахованої та не виплаченої заробітної плати, що згідно із п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином позивачеві слід сплатити 12405 гривень.

Однак, позивачем до матеріалів справи не долучено квитанцію про сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.185ЦПК Українисуддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Згідно із ч.2ст.185 ЦПК Українив ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суд вважає, що заяву необхідно залишити без руху, та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, а саме сплатити судовий збір.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261, 300 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виробничого підрозділу служби приміських пасажирських перевезень філії АТ «Одеська залізниця» «Моторовагонне депо Христинівка» про нарахування та виплату заробітної плати в сумі 1 424 016 грн. за роботу по суміщенню - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання ним копії даної ухвали, а саме сплатити судовий збір в розмірі 13397.40 грн.

У разі невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатись неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: М.П Орендарчук