ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1391/22 Справа № 212/7654/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/7654/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 05 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 550 000 грн., завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми. Висновком МСЕК від 04 серпня 2021 року позивачу первинно встановлено 100% втрати професійної працездатності та І-Б група інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 5 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта, судом не враховано, що у зв`язку з трудовим каліцтвом позивачу завдано травми, які призвели до необхідності тривалого медичного лікування, оскільки він не має можливості пересуватись, так як прикутий до ліжка, постійно відчуває болі у всьому тілі, головні болі, у зв`язку забою головного мозку, біль у гомілках та оніміння ніг, у зв`язку із переломом лопатки, біль в області ребер, зв`язку з їх переломом, позивачу важко дихати, у зв`язку із забоєм обох легень. Також у зв`язку з отриманою виробничою травмою змінилося життя позивача, погіршилася його якість, оскільки він втратив не тільки роботу але й право на працю та забезпечення гідного рівня життя своєї родини, так як родина позивача стали повністю залежите від соціальних виплат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахував, що відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09 квітня 2021 року, причиною настання нещасного випадку є невиконання працівниками підприємства та позивачем вимог посадової інструкції.

На думку відповідача, судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», тому сума стягнення завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості.

Також АТ «Кривбасзалізрудком» зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано, що Акт розслідування нещасного випадку від 09 квітня 2021 року є лише документом, що підтверджує факт настання нещасного випадку на виробництві, обставини за яких стався останній, а також є підставою для проведення страхових виплат, проте дані документом не можуть бути доказами перенесення душевних страждань та заподіяння моральної шкоди позивачу..

Також вважає, що судом першої інстанції не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23.05.2020 року, яким внесено зміни до п.п.164.2.14а) а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника позивача та задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1., який підтримав доводи апеляційної та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечував, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Штефан Т.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечувала, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга АТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з АТ «Кривбасзалізрудком», 09 квітня 2021 року, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження.

Згідно п.4 Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 13 липня 2021 року, 09 квітня 2021 року о 10 годині 30 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків машиніста навантажувальної машини на дільниці №1, внаслідок удару об металевий фланець з`єднання трубопроводу стислого повітря, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, забій головного мозку ІІІ ступені з контузій ними вогнищами в лобній і правій скроневій долях; забій рани голови; перелом 4-8 ребер ліворуч; перелом лівої лопатки; забій обох легень; закритої травми черевної порожнини та забій черевної стінки; набряку та дислокації паренхіми головного мозку; двобічну пневмонію; підшкірну емфізему шиї, обличчя; вторинного двобічного від граничного пневмотораксу; лівобічного серозного плевриту (а.с.12).

Відповідно до п.5 Акту, основною причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан, у тому числі мобільних засобів праці та технологічних транспортних засобів та супутньою - невиконання посадових обов`язків (а.с.17-зворот).

Відповідно до п. 10 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є: позивач; начальник дільниці № 55 шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Мігаль А.І. ; механік дільниці №55 шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Хомутенко С.Г. ; начальник дільниці №1 шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Гаркуша А.А. ; майстер гірничий дільниці №1 шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Цегельний О.О. ; електрослюсар (слюсар) черговий з ремонту обладнання дільниці №55 шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Чистяк О.Є. та заступник головного інженера з виробництва шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» - Красноголовий А.О. (а.с. 18 - зворот -21).

Висновком МСЕК від 09 серпня 2021 року позивачу первинно встановлено 100% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, І-Б група інвалідності (а.с. 27 - 28).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві відповідача, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 100 % та першу групу інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, періодично проходить лікування.

Зокрема, враховуючи характер отриманого трудового каліцтва, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманого трудового каліцтва, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 500 000 грн. до 300 000 грн.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

У зв`язку із зменшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає зменшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, рішення суду підлягає зміні і в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, із зменшенням цього розміру з 5 000 грн. до 3 000 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 500 000 грн. до 300 000 (триста тисяч) грн.

Рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 5 000 гривень до 3 000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: