Провадження № 2/524/861/22
21 березня 2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Швець Д.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням
У листопаді 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Між нею та іншим співвласником ОСОБА_5 склався фактичний порядок користування нерухомим майном. Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.10.2019 року затверджено мирову угоду, право спільної часткової власності співвласників припинено та кожному співвласнику вділено в натурі 1/2 частка нерухомого майна. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1118 від 07.08.2020 року її 1/2 частині житлового будинку присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1 , та видано свідоцтво № НОМЕР_1 про присвоєння поштової адреси. 25.08.200 року право особистої власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згодом їй стало відомо, що після розподілу будинку між колишнім співвласниками, в її частині залишилися зареєстрованими також члени сім`ї ОСОБА_5 - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 , які не проживають у вказаному будинку. Особистих речей відповідачів у будинку немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 16.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 та її представник просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити,.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву суду не направили.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про дату розгляду справи повідомлялася належним чином, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору просив врахувати інтереси неповнолітньої дитини та не допустити звуження обсягу існуючих майнових прав дитини або їх обмеження.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи:
Позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Між співвласниками склався фактичний порядок користування нерухомим майном.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.10.2019 року (а.с. 13-14) між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 затверджено мирову угоду, право спільної часткової власності співвласників припинено, кожному співвласнику вділено в натурі 1/2 частку нерухомого майна.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1118 від 07.08.2020 року 1/2 частині житлового будинку позивача присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1 , та видано свідоцтво № НОМЕР_1 про присвоєння поштової адреси (а.с. 15).

25.08.200 року право особистої власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 16).

Після розподілу будинку між колишнім співвласниками, в частині позивача залишилися зареєстрованими також члени сім`ї ОСОБА_5 - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 .

Відповідачі не проживають у будинку без поважних причин, не несуть інших витрат по його утриманню, особистих речей у помешканні не мають.

Відповідно до акту КГЖЕП «Автозаводське» про непроживання за місцем реєстрації від 06.09.2021 року (а.с. 36), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживають з липня 2016 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог статей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 втратили право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік без поважних причин.

При цьому, суд ураховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення.

Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору при подачі позовної заяви в сумі 908 грн 00 коп.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного: відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач надав суду оригінал угоди про надання правничої допомоги № 1п-1/21 від 12.06.2021 року (а.с. 28), розрахунок суми витрат на правничу допомогу (а.с. 29), квитанцію № 1п-1/21 від 14.06.2021 року на суму 800 грн гонорару та 55,50 грн витрат по Укрпошті (а.с. 30), оригінал угоди про надання правничої допомоги № 227939 від 20.09.2021 року (а.с. 32), розрахунок суми витрат на правничу допомогу (а.с. 34), квитанцію № 227939 від 25.08.2021 року на суму 300 грн (а.с. 35), ордер адвоката (а.с. 33, 40, 45), оригінал угоди про надання правничої допомоги № 217845 від 06.09.2021 року (а.с. 39), розрахунок суми витрат на правничу допомогу (а.с. 41), квитанцію № 217845 від 06.09.2021 року на суму 200 грн (а.с. 42), оригінал угоди про надання правничої допомоги № 227949 від 23.10.2021 року (а.с. 46), розрахунок суми витрат на правничу допомогу (а.с. 43), квитанцію № 227949 від 03.11.2021 року на суму 2 700 грн (а.с. 44), квитанцію про оплату послуг з оформлення акту про непроваживання на суму 235,50 грн (а.с. 38).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату послуг надання професійної правничої допомоги від 14.06.2021 року, від 25.08.2021 року, від 03.11.2021 року (а.с. 30, 35, 44). Також позивач понесла витрати з оплати послуг з оформлення акту про непроваживання на суму 235 грн 50 коп. (а.с. 38) та 55 грн 50 коп. витрат по Укрпошті (а.с. 30).

Представником було проведено консультацію клієнта та підготовка запитів (8 годин, 800 грн 00 коп.), проведено юридичну консультацію та підготовка запиту до ТОВ «Житлорембудсревіс» (3 години, 300 грн 00 коп.), ознайомлення з нормативними актами, проведено аналіз правових норм, підготовлено текст позовної заяви та подано до суду (15 годин, 2 700 грн. 00 коп.).

Згідно розрахунку від 03.11.2021 року (а.с. 43) адвокат Скиба В.Б. зазначає, що у кошти, сплачені позивачем в сумі 2 700 грн 00 коп., входить представництво інтересів клієнта у суді.

Також, позивач сплатила 06.09.2021 року адвокату Скибі В.Б. кошти в сумі 200 грн 00 коп. за представництво її інтересів у суді протягом 2 годин (а.с. 42).

Згідно матеріалів справи адвокат приймав участь у судовому засіданні 10.01.2022 року з 13:39 год. до 13:43 год., тобто протягом 04 хв. (а.с. 68).

Судове засідання, призначене на 10.02.2022 року не відбулося у зв`язку з хворобою судді, а 21.03.2022 року представником було подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 79).

Суд вважає, що з урахування того, що справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу, існує усталена судова практика у справах зазначеної категорії, розумними та співмірними є витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн 00 коп.

Витрати, понесені позивачем на оформлення акту про непроваживання та витрати на послуги Укрпошти в загальній сумі 291 грн 00 коп. підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 140 ЦПК України.

Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати - судовий збір, витрати на правничу допомогу та втрати на витребування доказів (908 грн 00 коп. + 3 000 грн 00 коп. + 291 грн 00 коп = 4 199 грн 00 коп.) по 2 099 грн 50 коп. з кожної.

Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені нею судові витрати по 2 099 грн 50 коп. з кожної.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса: АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ж.О. Кривич