РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2022 рокуСправа №451/172/22
Провадження № 2/451/261/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/172/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається зокрема із земельної ділянки площею 2,2025 га, згідно плану меж земельної ділянки включає ділянки площею 1,3008 га, та 0.9017 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області. ОСОБА_2 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і був зареєстрований з дружиною ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті з нею проживали в одному будинку, по АДРЕСА_1 : ОСОБА_4 - син, 1954 р.н., ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - онука, 1981 р.н.(проживала без реєстрації). Маючи намір оформити свої права на спадкове майно ОСОБА_2 , позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено. У зв`язку із вказаним, вона як спадкоємець звертається до суду, щоб визнати право власності на спадкове майно, так як у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку, а також враховуючи те, що вказані обставини унеможливлюють реалізацію її майнових прав, як спадкоємця. Просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 2,2025 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сушнівської сільської ради, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3-7).

У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак представник позивача подав суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача (а.с.47).

Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.46).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 виданим Сушнівською сільською радою Радехівського району Львівської області 25.03.1996 року, актовий запис за №7 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 2,2025 га, згідно плану меж земельної ділянки включає ділянки площею 1,3008 га, та 0.9017 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сушнівської сільської ради, яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 045384 виданого 12 березня 2001 року на підставі рішення X сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14083 (а.с.15).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Сушнівського старостинського округу Радехівського району Львівської області, ОСОБА_2 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і був зареєстрований з дружиною ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с.16).

Отже ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки до дня смерті проживала з ним, а відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с.41).

До дня смерті з нею проживали в одному будинку, по АДРЕСА_1 : ОСОБА_4 - син, 1954 р.н., ОСОБА_5 - невістка, 1957 р.н., та ОСОБА_1 - онука, 1981 р.н. (проживала без реєстрації), що підтверджується довідкою №262 від 14.08.2020 року виданою Сушнівським старостинським округом Радехівського району Львівської області (а.с.17).

11.05.2018 року, на випадок смерті, ОСОБА_3 склала заповіт, у Сушнівській сільській раді Радехівського району Львівської області, відповідно до якого, заповіла все майно, що належатиме їй на день смерті - ОСОБА_1 (а.с.19).

ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , згідно заяви від 19 серпня 2020 року (а.с.22).

ОСОБА_1 зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено, що підтверджується листом № 58/02-14 в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, завідувач Соснівської державної нотаріальної контори Медведюк З.С. від 10.02.2021 року в.о. (а.с.21).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про народження, серії НОМЕР_3 від 16.05.1981 року, серії НОМЕР_4 від 28.09.1954 року та про одруження, серії НОМЕР_5 від 3.11.1952 року, серії НОМЕР_6 від 13.07.2002 року (а.с.12-14).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68677003 від 23.02.2022, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відкрита спадкова справа №217/2005 Радехівською державною нотаріальною конторою та відповідно видане свідоцтво про право на спадщину №36689408, ВСС 056182 від 06.06.2005, реєстровий №1385 (а.с.36-37,45).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68677307 від 23.02.2022, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , Радехівською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №136/2020 та відповідно видані свідоцтва про право на спадщину №67293473, НМС 302176 від 03.03.2021, реєстровий №103, №67293507, НМС 302177 від 03.03.2021, реєстровий №104, №67471199, НРА 198424 від 07.04.2021, реєстровий №180 (а.с.38-39,42-44).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 квітня 2021 року, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.32).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 2,2025 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сушнівського старостинського округу Червоноградського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 1 квітня 2022 року.