Справа № 452/3773/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"22" лютого 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Макаревич Л.Р.,

із участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Стецяк В.М.,

представника відповідача адвоката Козак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, покликаючись на те, що 10 листопада 2015 року по вул. Ярослава Мудрого у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген Поло» здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер у реанімаційному відділенні Самбірської ЦРЛ; ОСОБА_3 був чоловіком позивача, а відтак вона зазнала сильних душевних хвилювань, які виражались у постійній тривозі та неспокої, порушенні сну під час лікування чоловіка, а його смерть ще більше поглибила її страждання, оскільки вона втратила близьку людину. Так як цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не була застрахована, остання відмовилась добровільно компенсувати витрати, пов`язані із похованням чоловіка та сплатити моральну шкоду, позивач просить у судовому порядку стягнути із відповідача 300000 гривень моральної шкоди та 29000 гривень витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

До суду надійшов відзив на позов представника відповідача адвоката Козак О.В., відповідно до якого сторона просить відмовити у задоволенні позову; вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода, причиною якої стало те, що пішохід ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння вийшов на проїжджу частину дороги раптово, що водій була позбавлена можливості уникнути наїзду; таким чином кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було закрито постановою слідчого у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а тому вказані обставини свідчать про відсутність вини водія. Вказує, що навпаки причиною ДТП стала винна поведінка потерпілого, що згідно ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру моральної шкоди; окрім того згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі завдання шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на загальних умовах відшкодовує шкоду МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, а стороні відповідача невідомо чи зверталася позивач за виплатою страхового відшкодування, тому представником-адвокатом скеровано відповідний адвокатський запит, оскільки це суттєво впливає на розгляд справи.

У судовому засідання позивач та її представник-адвокат Стецяк В.М. позов підтримали, наполягаючи на його задоволенні за обставин, викладених у зверненні до суду, вважали такі законним та обґрунтованими.

Представник відповідача адвокат Козак О.В. у судовому засіданні позов заперечила і пояснила, що згідно відповіді МТСБУ на адвокатський запит позивачу було виплачено 16536грн. компенсації витрат на встановлення пам`ятника та 83464грн. як відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, - разом 100000грн. було перераховано представнику позивача за довіреністю; одночасно вказувала на недоведеність позивачем ступеня тяжкості душевних її страждань та розміру моральної шкоди, а тому враховуючи вину пішохода в даній дорожньо-транспортній пригоді, вважає заявлені позивачем вимоги безпідставними, так як МТСБУ вже було виплачено компенсацію на встановлення пам`ятника, а розмір моральної шкоди суттєво завищений.

З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення сторін, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Судом установлено, що 10 листопада 2015 року о 17.15год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген Поло» по вул. Ярослава Мудрого в с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , котрий від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Самбірської ЦРЛ.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 підтверджується факт перебування у шлюбі померлого із ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта №121/15, виданого завідувачем Самбірського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ 10.12.2015р. відомо, що ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та згідно аналізу крові на етанол №265 від 10.11.2015р. при поступлення на лікування виявлено 1%(проміле) етанолу.

Із постанови про закриття кримінального провадження Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 26.06.2019р. вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001341 від 10.11.2015р., закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як встановлено, що вона була позбавлена технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 , який знаходився на проїзній частині дороги.

Позивачем надано суду товарний чек, виданий фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 від 02.07.2020р. на суму 29000грн., як підтвердження про оплату вартості пам`ятника.

Із відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит адвоката вбачається, що ними було здійснено регламентну виплату на рахунок ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 за довіреністю в загальному розмірі 100000грн., а саме 16536грн. - компенсація витрат на встановлення пам`ятника та 83464грн. - відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника; розрахунок на виплату проведений 15.06.2018р.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦКУ - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У силу ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається; до них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Доказів умислу пішохода ОСОБА_3 або непереборної сили матеріали справи не містять і під час провадження у справі таких даних не здобуто, - стороною відповідача такого суду не представлено; зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дана ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_3 ; тобто, у водія ОСОБА_2 настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відтак, суд вважає, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань, а саме перенесла душевний біль та психологічний стрес внаслідок втрати близької людини.

Одночасно згідно з частиною 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується; питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, те, що саме загиблий порушив правила безпеки руху, перебував у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи невідворотність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаних із втратою чоловіка, виходячи з принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 25000грн. Подібну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17 (провадження №61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі №607/15258/19 (провадження №61-4431св20).

Водночас суд відзначає, як встановлено вище, МТСБУ виплатило ОСОБА_1 пов`язане із втратою годувальника страхове відшкодування, а також компенсацію на спорудження пам`ятника у межах страхової виплати, а тому судом не береться до уваги нібито понесені витрати згідно представленого позивачем товарного чеку, в якому зазначена більша сума у зв`язку із недоведеністю та відсутністю між тим причинно-наслідкового зв`язку, що слід було б підтвердити стороні позивача платіжним документом, - виданим на її ім`я належним та допустимим доказом, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення пред`явленої суми 29000грн. витрат на спорудження пам`ятника суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , у користь ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 , - 25000гривень(двадцять п`ять тисяч грн.), як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У решті частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 28 лютого 2022 року повного судового рішення.

Суддя