ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2884/22 Справа № 187/974/21 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська», в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 15 червня 2021 № 284-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗУпП»; поновити його з 15 червня 2021 на посаді слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 червня 2021 по дату винесення судового рішення; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць на його користь; стягнути з відповідача судові витрати.

При цьому, позивач зазначає, що він працював у ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» на посаді слюсаря-ремонтника з 11 квітня 2005 до 15 червня 2021.

З 11 червня 2021 позивач не працює у зв`язку з відстороненням його від роботи та звільненням з посади з вказівкою, що дане рішення прийнято на підставі довідки МСЕК № 618527 від 03 червня 2020 та доповідної записки головного інженера ОСОБА_2 . Причини необхідності проходження додаткового медогляду не були повідомлені позивачу, адже медичне обстеження з метою підтвердження відповідності займаній посаді ним було здійснено у лютому 2021року, про що маються відповідні документи у відділі кадрів та у відділі охорони праці.

Наказом директора ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» від 15 червня 2021 № 284-К, ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та даний наказ щодо звільнення позивач вважає незаконним в зв`язку з тим, що він працює в даному Товаристві на посаді слюсаря-ремонтника понад 15 років, має відповідну освіту, необхідні навички, кваліфікацію та проходить заплановані щорічні обстеження, з метою підтвердження відповідності займаній посаді за станом здоров`я. З 14.05.2019 має статус особи з інвалідністю, у зв`язку із встановленням йому Міжрайонною Дніпровською МСЕК №2 III групи інвалідності загального захворювання, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, має пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 . Повторне проходження медичного огляду ОСОБА_1 було здійснено 03 червня 2020 за результатами якого, йому продовжено Міжрайонною Дніпровською МСЕК №2 статус особи з інвалідністю III групи загального захворювання, відповідно довідки МСЕК серія 12 ААБ №618527 на період 2 роки до 01 червня 2022 включно. Інформацію щодо подовження третьої групи інвалідності ОСОБА_1 повідомлено за місцем роботи та надано копію довідки МСЕК і пенсійного посвідчення до відділу кадрів, після чого він приступив та виконував всі покладені на нього функціональні обов`язки.

Відповідно до висновку МСЕК серія 12ААБ №618527 від 27.05.2020 року посада слюсаря-ремонтника не протипоказана. Згідно з медичним висновком позивач придатний для роботи за професією при створенні відповідних умов, протипоказань для виконання цієї роботи висновок МСЕК не містить. У пункті 13 Обмеження життєдіяльності Індивідуальної програми реабілітації від 27 травня 2020 року № 528, яка видана ОСОБА_1 , вказано вид та ступінь обмежень життєдіяльності позивача, а саме: обмеження мають виражений характер до пересування, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти.

За рекомендацією МСЕК майбутня трудова діяльність позивача згідно з інформацією в розділі Трудова реабілітація на період встановлення інвалідності: позивачу визначено перелік робіт та професій, доступних за станом здоров`я, та зазначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці.

Позивач вказує, що його було звільнено із займаної посади слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» з порушенням трудового законодавства, оскільки не було встановлено, що він за станом свого здоров`я постійно не може працювати на вказаній посаді. При цьому, про звільнення його не було повідомлено не пізніше ніж за два місяці та не пропонував переведення на іншу роботу.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено та ухвалено визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 15 червня 2021 № 284-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» з 15 червня 2021 року; стягнути з ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 68194 грн. 39 коп.; допустити негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць 12 398 грн. 98 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 11 квітня 2005 року позивача ОСОБА_1 прийнято до ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» на посаду слюсаря-ремонтника (а. с. 16).

Наказом № 284к від 15 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звільнений з вищезазначеної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю стану здоров`я працівника, що перешкоджає продовженню даної роботи. В даному наказі вказано його підстави: у зв`язку з отриманням довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААБ № 618527 від 03 червня 2020 виданої за актом огляду МСЕК № 627 ОСОБА_1 , в якому зазначено, що останньому протипоказана важка фізична праця, психоемоційне навантаження та рекомендовано роботу черговий в приміщенні та озеленювач. Оскільки ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» не має вакантної посади на більш легшій роботі, яка б відповідала вимогам до робочого місця та посади встановленим Актом МСЕК та немає роботи черговий в приміщенні та озеленювач (а.с. 16, 47-48).

Як вбачається із висновку МСЕК від 27 травня 2020 року, ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року встановлена 3 група інвалідності на строк до 01 червня 2022 року, дата чергового переогляду 10 травня 2022 року, та в п.12 зазначений висновок про умови праці, в якому вказано: «протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження. Дозволено: Черговий в приміщенні, озеленювач (а.с.13).

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 528 від 27 травня 2020 року, у таблиці «рекомендації МСЕК» визначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці. (а.с. 14-15).

Із матеріалів справи вбачається, що висновком МСЕК від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року встановлена 3 група інвалідності на строк до 01 червня 2022 року, дата чергового переогляду 10 травня 2022 року, та в п.12 зазначений висновок про умови праці, в якому вказано: «протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження. Дозволено: Черговий в приміщенні, озеленювач (а.с.13). В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 528 від 27 травня 2020 року, у таблиці «рекомендації МСЕК» визначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці. (а.с. 14-15).

В той же час, з вказаного висновку МСЕК не вбачається, що ОСОБА_1 визнаний непрацездатним.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від переведення на іншу, легшу, роботу, та така робота відповідачем йому запропонована не була, суд вважає, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, районний суд виходив з того, що згідно довідки ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 29 липня 2021, наданої на адвокатський запит представника позивача, середній розмір денної заробітної плати за останні два місяці складає 563,59 грн. Відомості вказані в даній довідці позивачем не заперечуються.

Відповідач жодних заперечень чи власного розрахунку до вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 червня 2021 по дату винесення судового рішення, до суду не надав і в судовому засіданні такої вимоги не заперечував.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних відомостей про здійснені виплати позивачу при звільнені, що можуть бути враховані судом при обрахунку розміру середнього заробітку, що слід стягнути на користь позивача.

Отже, розрахунок середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, виходячи із розміру середньоденного заробітку 563,59 грн.

Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу - 121, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 68194 грн. 39 коп. (563,59 грн х 121 днів), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Крім того, пунктом шостим статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав зазначених в пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як було вже зазначено, позивачу така можливість не пропонувалась.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

У разі виявленої невідповідності працівників займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити їх можна, лише якщо вони відмовляються від переведення на іншу, легшу роботу, тоді як звільнення інших працівників з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо їх перевести на іншу роботу, оскільки такої нема, чи в разі відмови працівників від такого переведення.

Аналізуючи правові норми пункту другого частини першої статті 40 КЗпП України та частини першої статті 170 КЗпП України, роботодавець може звільнити працівника у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, лише у випадках:

за умови відмови працівника від переведення на іншу легшу роботу згідно з рекомендаціями медичного висновку відповідно до вимог статті 170 КЗпП України;

якщо згідно з медичним висновком працівник визнається непрацездатним i не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони його здоров`я.

Неможливість належного виконання трудових обов`язків за станом здоров`я повинна бути підтверджена медичним висновком.

Так, частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ч. 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно роз`яснень наданих в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що позивач не придатний до роботи за професією слюсар-ремонтник та така робота шкодить його здоров`ю відповідно до МСЕК № 618527 від 27 травня 2020 року та картки працівника, який підлягає періодичному медичному огляду від 11 лютого 2021 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач повинен був запропонувати позивачу іншу посаду, яка б відповідала вимогам викладеним в довідці МСЕК, як того вимагає чинне законодавство.

Доводи апеляційної скарги про те, що їх товариство не мало змоги надати позивачу більш легшу роботу, а продовжувати виконувати свою, позивач не мав змоги, колегія суддів відхиляє, оскільки роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров`я переведення на іншу, легшу, роботу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко