Провадження № 2/752/5143/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
при секретарі Карнарук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків,-
В С Т А Н О В И В:
У травні 2018 року представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 33 423,83 грн., а також судовий збір в сумі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.04.2017 о 16 год. 35 хв. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Вказував, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень та відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2017 у справі № 759/6042/17, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стверджує, що згідно звіту № 5797/04/17 від 24.04.2017, про оцінку транспортного засобу, складеного оцінювачем-автотоварознавцем ТОВ «Сател Груп», вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 32 923,83 грн.

Зазначає, що на час скоєння даної ДТП, водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З урахуванням викладеного просив суд позов задовольнити.
07.05.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кізюн Л.І.

04.06.2018 та 13.06.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 05.07.2018 в справі відкрито позовне провадження.

30.08.2018 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя.

Ухвалою суду від 08.10.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.02.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2019 позов було задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України понесені матеріальні збитки у розмірі 33 423,83 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2021 було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2019 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 08 лютого 2022 року о 10:00 год.
07.02.2022 представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував.
Зазначив, що відповідач є учасником бойових дій, а тому останній звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
З урахуванням викладеного вважає, що у відповідача відсутній обов`язок відшкодування позивачу матеріальної шкоди.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи належне повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи та подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.04.2017 о 16.35 год. в м. Києві, на з`їзді з пр-ту Перемоги на пр-т Академіка Палладіна сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо транспортну пригоду (а.с.9-10).

У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», згідно Полісу № Ак/5203349, строк дії якого з 28.12.2016 по 27.12.2017 включно (а.с.11).

Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2017, винним у скоєнні ДТП, що сталася 11.04.2017, було визнано ОСОБА_1 (а.с.12).

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Розмір завданих збитків власнику автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , згідно Звіту про оцінку транспортного засобу № 5797/04/17 від 24.04.2017, становить 32923,83 грн. (а.с.15-16).

Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що власник пошкодженого автомобіля 24.05.2017 з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с.23).

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом встановлено, що в зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 32923,83 грн., на підставі Наказу МТСБУ № 8230 від 12.09.2017 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, що підтверджується копією платіжного доручення № 1259520 від 13.09.2017 (а.с.24-25).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

В обґрунтування заперечень проти позову, відповідачем було надано суду копію посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 12.02.2009 року Шевченківським районним у м. Києві військом комісаріатом, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 74).

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.

Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1статті 13 вказаного Закону, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного (транспортого) страхового бюро України із фонду захисту потерпілих.

Положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Зазначене тлумачення надано у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року.

Крім того, пунктом 1.6 статті 1 згаданого Закону визначено, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Таким чином, законною підставою для виплати страхового відшкодування у даному разі є не відсутність договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, а заподіяння шкоди особою, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачено пунктом 41.1.г. цього Закону.

Підставою пред`явлення регресного позову до особи, визначеної у пункті 13.1статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, може бути лише керування такою особою транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вживання нею алкоголю, наркотиків чи лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначених медичним працівником), та/або керування транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільне залишення місця пригоди (підпункт 38.2.5 пункту 38.2статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля суму матеріальної шкоди, завданої з вини відповідача, виходячи з того, що його цивільно-правова відповідальність не застрахована, і на цій підставі вимагало стягнення з нього цих коштів у порядку регресу.

Однак, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

Оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 11.04.2017 року мав статус учасника бойових дій, він згідно пункту 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відноситься до пільгової категорії громадян та звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Вищезазначених обставин, передбачених підпунктом 38.2.5 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відповідача не встановлено.

У такому разі потерпіла особа має право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди за рахунок коштів Моторного (транспортного) страхового бюро України із фонду захисту потерпілих.

Таким чином, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, не підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.02.2022.

Суддя О.М. Букіна