Постанова

Іменем України

05 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 405/6337/17

провадження № 61-15730св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, у складі судді Шевченко І. М., від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Чельник О. І., Письменного О. А., Черненка В. В.,

від 19 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 25 вересня 1993 року він та

ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_4 ,

1993 року народження, та ОСОБА_5 2011 року народження.

Позивач зазначав, що на підставі договору дарування від 21 березня 2001 року ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок одноповерховий, загальною площею

76, 12 кв. м, з яких 32, 41 кв. м - житлова площа, і розташований на земельній ділянці площею 546, 9 кв. м.

Стверджував, що у 2003 році за спільні кошти подружжя внаслідок спільної праці у вказаній 1/2 частині будинку розпочато капітальний ремонт, який складався з наступного:

- у 2003 році: в житловому будинку проведено газопостачання, встановлено плити, лічильник, опалення та оформлено відповідні документи на підключення газу до будинку;

- у 2005 році: опалубка, підлив фундаменту, кладка цегли з зовні будинку двох стін, розшивка;

- у 2006 році: прибудова підвалу, опалубка, бетонування фундаменту і кладка стін фундаменту цеглою; кладка стін та перестінка цеглою веранди; встановлення балок, страп, перекриття даху шифером; демонтаж старої веранди та одного вікна будинку для проходу; установка опалубка, армування, заливка бетоном плит перекриття прибудови, стяжка.

-у 2007 році: зливна яма № 1 2*2*2,5 м, фундамент, цегла, плити, перекриття;

- у 2007 році: установка вікон та дверей прибудови; монтаж гіпсокартоном стін та стелі прибудови, утеплення мінватою, електропроводка, кладка плитки на кухні, вода гаряча та холодна;

- у 2008 році: установка системи каналізації пластиковими трубами: кухня, ванна, туалет; шпаклівка, ґрунтовка, наклеювання шпалер в прибудові;

- у 2009 році: вторинне переобладнання газової системи на лічильник, котел-колонку, плиту; установка системи обігріву: пластикові труби, батареї; шпаклівка, ґрунтовка, наклеювання шпалер в прибудові;

-у 2010 році: встановлення огорожі та хвіртки з вулиці: встановлення опалубка, бетонування фундаменту висотою 1,5-2 метри; встановлення стовпчиків з труби; встановлення огорожі секціями з сітки рябиці; монтаж та встановлення кованих воріт.

- встановлення опалубка та залив східців для виходу з вулиці;

- встановлення перил;

- бетонування подвір`я та вимощення від східців з двох сторін будинку;

- палісадник: опалубка фундаменту, східці до городу, бетонування вимощення;

- альтанка: фундамент, цегляні стіни, з двох сторін засклена, навіс;

- у 2011 році: дальня кімната: заміна глиняної підлоги на дерев`яну; монтаж стін та стелі з гіпсокартону; утеплення стелі та підлоги мінеральною ватою; заміна електричного дроту; встановлення нових дверей; шпаклювання, ґрунтування, наклеювання шпалер.

-заміна старих вікон на пластикові в двох кімнатах;

-у 2013 році: середня кімната туалет - ванна: демонтаж глиняного пере стінку; встановлення гіпсокартонного перестінку; бетонування підлоги; заміна електричного дроту; монтаж стін, стелі гіпсокартоном; утеплення мінеральною ватою; встановлення нових дверей; проведення труб холодної та гарячої води; встановлення рушник осушки; туалет-ванна: викладення кахлем підлоги та стін; кімната: шпаклювання, ґрунтування, наклеювання шпалер.

- у 2014 році: зливна яма № 2 2*2*2,5 м: фундамент, цегла, плити перекриття; встановлення огорожі від сусідів: опалубка, бетонування фундаменту, стовпчики, сітка рябиця.

Посилався на те, що майно (1/2 частина будинку) істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок вкладення спільних коштів та праці, а отже є його та відповідача спільною сумісною власністю.

Оскільки шлюбний договір сторони не укладали, будь-яких домовленостей про зміну часток майна не погоджували, просив задовольнити позов та поділити майно в рівних частках.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого за відповідачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розділити його між ним та ОСОБА_2 , визнавши за ним право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

Інформація про рух справи в судах та короткий зміст оскаржених судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано 1/2 частину будинку

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на майно є наявність «істотного збільшення його вартості», поняття якого є оціночним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок, розташований на

АДРЕСА_1 , який було передано відповідачу за договором дарування та який було збудовано в 1960 році, мав значний фізичний знос, натомість із 2001 року збільшена житлова площа спірної частини будинку з 32, 41 кв. м до 54, 81 кв. м, проведено газопостачання, каналізацію, водопостачання, влаштовано індивідуальне опалення, замінено електропроводку, в будинку облаштовано вбиральню та ванну кімнату, замінено покрівлю, відремонтовано стропильну систему, перекриття, замінено вікна на металопластикові, встановлено нові двері, що призвело до поліпшення фізичного стану житлового будинку та збільшення його ринкової вартості.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що справу вирішено без залучення до її участі в якості відповідачів (співвідповідачів) іншого співвласника спірного житлового будинку ОСОБА_3 .

При цьому, судом встановлено, що спірний будинок є спільною частковою власністю відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже ОСОБА_3 слід було залучити до участі у справі як співвідповідача, оскільки в справі вирішується питання про її права та інтереси, як співвласника будинку.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів виходила з того, що заявляючи вимоги про визнання права власності на половину від 1/2 частини будинку

АДРЕСА_1 , як спільну, ОСОБА_1 не мав вимог до співвласника іншої частини будинку за вказаною адресою. Відтак, ОСОБА_3 не є зобов`язаною стороною у даному спорі, а її право власності на 1/2 частину будинку ніхто не оспорює.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року змінено в частині визначення часток.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частини будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/10 частини будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної сумісної власності, внаслідок чого воно підлягає поділу між ними. Визначаючи розмір часток сторін у праві спільної власності, колегія суддів виходила з ринкової вартості спірного будинку на момент отримання його відповідачем в дарунок (110 458 грн) та його дійсної ринкової вартості після проведених сторонами ремонтних робіт та поліпшень (494 370 грн).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В касаційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій, норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 вересня 2021 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У грудні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржені судові рішення, застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19, від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15, від 14 квітня 2020 року у справі № 457/238/18,

від 24 березня 2021 року у справі № 390/1239/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17-ц, у постанові Верховного Суду України від 04 грудня

2013 року у справі № 6-130цс13.

Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у правовідносинах із поділу майна, коли встановлено факт самочинної перебудови об`єкту нерухомості, а визначення часток відбувається без висновку експертизи на підставі оціночної вартості майна.

Стверджує, що поліпшення, зроблені сторонами за період 2003-2007 років, були вчинені самочинно і на момент розгляду справи не були встановлені, описані та оцінені. Відповідач не набув права власності на вказані поліпшення, отже їх не можна визнати спільним нерухомим майном та здійснити їх поділ.

Судами попередніх інстанцій не перевірено наявність, або відсутність згоди співвласника ОСОБА_3 на перебудову (капітальний ремонт) домоволодіння, оскільки фактично змінено частку у її праві власності без її згоди та відома.

Відповідач не визнає проведену у справі будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу та вважає складений за її результатами висновок неналежним доказом для визначення ідеальних часток.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 25 вересня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , 1993 року народження, та ОСОБА_5 , 2011 року народження.

Під час шлюбу, 21 березня 2001 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, Водяницькою А. В., подарувала ОСОБА_2

1/2 частину будинку

АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на вказану частину будинку зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно із записом в технічному паспорті на житловий будинок,

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня

2006 року, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина будинку

АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданого експертом скоригованого висновку дійсна ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння по

АДРЕСА_1 , яка належіть ОСОБА_2 , площею 54, 81 кв. м станом на момент проведення експертизи, дорівнює 494 370 грн; дійсна ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння на

АДРЕСА_1 , яка належіть ОСОБА_2 , площею 32, 41 кв. м станом на момент проведення експертизи без проведеної реконструкції, дорівнює

110 458 грн. Всі ремонтні роботи та поліпшення, перераховані в позовній заяві (пункти 1-26), відповідно до Національного стандарту № 2, є невід`ємними поліпшеннями. Ринкова вартість невід`ємних поліпшень становить 383 912 грн та відповідно до ринкової вартості житлового будинку на час проведення експертизи становить 77, 66 %.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що у 2002 році будинок сторін являв собою пів будинку-мазанки, в незадовільному стані. В подальшому позивач у будинку проводив ремонтні роботи зокрема зі зміни даху, підлоги, паркану, воріт, було зроблено підвал, перший жилий поверх, придбано котел, поміняні вікна, зроблена шпаклівку, покладена плитка, добудовано дві кімнати, відремонтовано водопровід, ванну.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що проживає по сусідству зі сторонами. Частина будинку сторін була глиняна, та приблизно у 2002-2003 роках після переїзду сторони почали робити ремонт. Було зроблено відмостку, підвал, паркан, ворота, замінений дах, вікна, двері, зроблено газопостачання, водопровід, теплоізоляція.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також підтвердили факт проведення істотних ремонтних робіт у будинку.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що спірний будинок належав її бабі, а тепер її матері - відповідачу по справі. Ремонт робили спільно, а саме: кухню, кімнату, провели газ, каналізацію, ванну кімнату, встановили дах, паркан, зроблене подвір`я, вона також допомагала.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом (-ами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального прававиключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статтях 24, 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) в залежності від того, коли було придбано спірне майно.

За змістом статті 24 КпШС України (в редакції чинній на час набуття відповідачем у власність спірного житла) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже необхідна наявність двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має місце тоді, коли первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальним правилом мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя - невласника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, невласника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц.

Встановивши, що у процентному відношенні ринкова вартість невід`ємних поліпшень спірного житлового будинку, проведених сторонами в період

їх перебування у шлюбі за рахунок спільних трудових та грошових затрат, до вартості спірного первісного домоволодіння, з урахуванням технічного стану домоволодіння на момент проведення експертизи, складає 77, 66 %, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з наявним у справі висновком експерта, складеним за результатами будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, відповідач клопотання про призначення повторної експертизи не заявляла.

Не скористалася ОСОБА_2 і передбаченим статтею 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта, складений на її замовлення.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У розглядуваній справі встановлено, що спірне домоволодіння, набуте у власність відповідачем на підставі договору дарування, зазнало реконструкції, яка вплинула на його технічні характеристики.

При цьому, зведена внаслідок такої реконструкції прибудова не є окремо розташованим об`єктом, а пов`язана із будинком спільними капітальними стінами, дахом, комунікаціями та стала його невід`ємною частиною.

В матеріалах справи наявний дозвіл на реконструкцію з будівництвом добудови, виданий ОСОБА_2 04 квітня 2007 року Управлінням містобудування, архітектури, екології та земельних відносин Кіровоградської міської ради на підставі рішення міськвиконкому № 1699 від 24 грудня 2003 року.

З огляду на обставини встановлені у розглядуваній справі, висновки судів попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях не суперечать висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19, від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15, від 14 квітня 2020 року у справі № 457/238/18,

від 24 березня 2021 року у справі № 390/1239/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17-ц, у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, на які посилалась заявник в касаційній скарзі.

Процесуальному статусу ОСОБА_3 було надано оцінку Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року.

Колегія суддів враховує, щоправо власності ОСОБА_3 на належну їй

частину будинку в межах розглядуваної справи не оспорювалось,

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржувала, а доказів того, що ОСОБА_2 уповноважена представляти її інтереси матеріали справи не містять.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України оскаржені судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених рішення районного суду, з урахуванням внесених в ході апеляційного перегляду справи змін, та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року, з урахуванням внесених в ході апеляційного перегляду справи змін, та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта