Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/220/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08.04.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Надопта А.А.,

секретар судового засідання - Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Позивач зазначив, що він та відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сімейні стосунки між сторонами припинено. У провадженні Виноградівського районного суду перебуває цивільна справа №299/5300/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом зі позивачем, оскільки перебування дитини разом з її матір`ю-відповідачкою ОСОБА_2 не відповідає її інтересам, має негативний вплив на її виховання та розвиток, дитина не забезпечувалася постійним материнським доглядом.

Відповідач не проявляє належної турботи про власну дитину, не приймає участь у вихованні доньки.

Позивач ОСОБА_1 має повну можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, дати освіту та добробут.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання заявленого позову, який просить суд задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в тому числі через оголошення на офіційному сайті Виноградівського районного суду, в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань до суду не надсилала, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа-орган опіки та піклування Виноградівської міської ради будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання вимог заявленого позову та одночасно надав письмовий Висновок органу опіки та піклування за №02-22/544 від 21.02.2022 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з її батьком-позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач та відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сімейні стосунки між сторонами припинено. У провадженні Виноградівського районного суду перебуває цивільна справа №299/5300/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом зі позивачем, оскільки перебування дитини разом з її матір`ю-відповідачкою ОСОБА_2 не відповідає її інтересам, має негативний вплив на її виховання та розвиток, дитина не забезпечувалася постійним материнським доглядом.

Відповідач не проявляє належної турботи про власну дитину, не приймає участь у вихованні доньки.

Фактично мати не проявляє заінтересованості в подальшій долі своєї доньки, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток в необхідному обсязі, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Фактично створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач здебільшого зайнята влаштуванням свого особистого життя. За таким умов позивач як батько повинен повноцінно забезпечити добробут власної дочки, нівелювати наслідки пагубної поведінки відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

До теперішнього часу позивач та відповідачка ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої спільної доньки.

Позивач ОСОБА_1 має повну можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, дати освіту та добробут. Адже за будь-яких умов дитина потребує обов`язкового батьківського піклування, яке має бути постійним та системним, не обмежуватися мінімальним утриманням дитини.

На даний час комфортні та стабільні умови проживання дитини обмежуються поведінкою відповідача. У більшості випадків розгляду цього питання за участі нас з відповідачем такі мають наслідком тільки погіршення ситуації. За таких обставин спір між мною та відповідачем має бути вирішено саме судом, оскільки позивач має на меті уникнути виникнення будь-яких конфліктних ситуацій, що мають відношення до дитини, не допустити психологічного травмування дитини, втручання у сімейні відносини правоохоронних органів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 р. (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Порушуючи питання визначення місця проживання дитини позивач не має наміру в подальшому перешкоджати відповідачу в здійсненні її прав та обов`язків щодо власної дочки. Ініціатива звернення з даним позовом до суду обумовлена виключно безвідповідальною поведінкою матері дитини-відповідачки ОСОБА_2 .

За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями частин 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області за №02-22/544 від 21.02.2022 року надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з її батьком-позивачем ОСОБА_1 .

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з її батьком, добросовісне виконання позивачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідачки ОСОБА_2 у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.19, 141,160,161 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги-задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 (дані про ІПН в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) , 992 грн 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГоловуючийА. А. Надопта