Справа № 723/4488/21
Провадження № 2/723/53/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Дячук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Яворської М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого виступає представник ОСОБА_2 до Сторожинецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з цивільним позовом до Сторожинецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на наступне.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3 та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказує, що спадкодавець ОСОБА_4 при житті 19.01.2012 року склав на його ім`я заповіт, який не мінювався та не скасовувався.

Також вказує, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки своєчасно, в установлений законом термін, звернувся із відповідною заявою до нотаріуса, однак 14.10.2021 року приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцька Н.Г. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_4 при житті не оформив право власності на належне йому домоволодіння.

Зазначає, що крім нього, 27.04.2021 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини подала відповідачка ОСОБА_3 , яка стверджує, що ОСОБА_4 є її вітчимом, що не відносить її до визначених ст.ст.1261-1265 ЦК України спадкоємців за законом відповідних черг.

Також зазначає, що дочка спадкодавця ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - що до смерті ОСОБА_4 .

В зв`язку з цим позивач просить визнати його власником спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Бігусяк З.Г. надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ОСОБА_3 не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та вважає їх безпідставними, посилаючись на наступне.

Зазначає, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був збудований спільними зусиллями ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - її матері, які не перебували в офіційному шлюбі, однак проживали однією сім`єю з 1985 року та від їх шлюбу народилась спільна дочка ОСОБА_5 , 1985 р.н., тому вважає, що майно набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під час їх проживання однією сім`єю є спільною сумісною власністю подружжя.

Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, тому вважає, що після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку спірного домоволодіння.

Також вважає, що необхідно встановити чи прийняв ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_6 та чи не було у неї спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті, в тому числі тих, що спадкують обов`язкову частку, оскільки належне йому майно він не зареєстрував за собою у відповідних органах.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що на момент смерті ОСОБА_4 був власником всього спірного домоволодіння, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Представник позивача адвокат Роговський В.П. в судовому засіданняі позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити, а також зазначив, що заперечує проти відзиву на позов, оскільки належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідачки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачкою не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Бігусяк З.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача - Сторожинецької міської ради - в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у відсутності представника відповідача, прийняття остаточного рішення залишають на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3, станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи «робочий двір», де були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 . Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,2750 га, з яких 0,1750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Забудовником даного домогосподарства був ОСОБА_4 . Дані обставини підтверджені копією будівельного паспорта на забудівлю земельної ділянки, яка надана індивідуальному забудовнику, копією рішення виконкому Сторожинецької райради народних депутатів від 11.03.1985 року на побудову нового будинку, копією технічного паспорта на будинок садибного типу, витягом з погосподарської книги №7 на 2021-2025 рр. (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), довідками, виданими виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради №№975, 976 від 02.09.2021 року.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 25 років в с. Панка померла ОСОБА_5 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 12.06.1985 року розірвали шлюб, актовий запис №45, після розлучення ОСОБА_10 обрала прізвище « ОСОБА_11 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сторожинець, у віці 47 років, померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

З копії довідки, виданої виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради 30.11.2021 року за №1377 вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно були зареєстровані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , головою якого був ОСОБА_4 - співмешканець ОСОБА_12 , яка по даній адресі була зареєстрована до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.01.2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу - ОСОБА_1 . Вказаний заповіт чинний, посвідчений в Панківській сільській раді та зареєстрований в спадковому реєстрі за №52318639, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63501920 від 10.02.2021 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Панка, Чернівецького району, у віці 66 років, помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63502059 від 10.02.2021 року після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована спадкова справа №67183727.

З довідки, виданої приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. 13.08.2021 року за №281/02-14, вбачається, що в провадженні нотаріуса є спадкова справа до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 10.02.2021 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_3 - заяву про прийняття спадщини, в якій стверджує, що ОСОБА_4 її вітчим.

14.10.2021 року за №354/02-31/37/2021 приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії спадкоємцю ОСОБА_1 , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове домоволодіння, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №279734220 від 18.10.2021 року, з якої вбачається, що право власності, інше речове право на будинок АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Верховний Суд в постанові від 15 жовтня 2020 року по справі № 623/214/17 зробив наступні правові висновки.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

За таких обставин, ОСОБА_4 набув вказане домоволодіння в особисту власність за фактом його будівництва відповідно до будівельного паспорта.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради №977 від 02.09.2021 року на момент смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , разом з ним інших зареєстрованих осіб не було.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , вчасно прийняв спадщину, подавши, у встановлений законом строк, відповідну заяву до нотаріальної контори.

Відповідачка ОСОБА_3 яка стверджує, що спадкодавець ОСОБА_4 є її вітчимом, не відноситься до визначених ст.ст.1261-1265 ЦК України спадкоємців за законом відповідних черг.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 дала суду покази, що вона у спірному будинку росла з 1983 року. ЇЇ мати жила у цивільному шлюбі з дядьком позивача. Мати вклала свої особисті кошти в будівництво будинку, а саме: аліменти, які платив її батько та 3000 руб. від поділеної хати з її батьком. ЇЇ мати померла раніше ніж вітчим, а останній в свою чергу склав заповіт на племінника. Заповіт складено неправильно, оскільки позивач постійно привозив спиртне покійному Вітрюку і той під впливом спиртного склав заповіт. Після смерті матері в 2007 року вона не вступила в спадщину, оскільки народила хвору доньку, яку лікувала і їй тоді було не до цього. ЇЇ мати не реєструвала шлюб з ОСОБА_14 , але жила з ним 22 роки у фактичному шлюбі. Вважає, що є спадкоємицею. Претендує на мамину частку. Але, якщо заповіт недійсний, то і на весь будинок. Просить в позові відмовити.

Судом встановлено, що належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що звернення з даним позовом до суду є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, який внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння позбавлений можливості оформлення спадкових прав у нотаріуса. Обставин, які б свідчили про порушення права інших осіб внаслідок задоволення позовних вимог, судом не встановлено.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені до відповідачів є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.1216, 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 198, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ганку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ