Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 185/7091/21

провадження № 61-19570св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України,

третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року в складі судді Болдирєва У. М. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в складі колегії суддів Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи

У серпні 2021 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, за яким просило суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 13 травня 2019 року в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 січня 2019 року № 4529366, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальовим С.В.; поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «ПУМБ».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Суди виходили з того, що сторонами спору в цій справі є юридичні особи, а саме АТ «ПУМБ» заявляє вимоги до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації майнових прав позивача, а тому такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до юрисдикції господарського суду.

Аргументи учасників справи

У грудні 2021 року АТ «Перший український міжнародний банк» подало касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у відкритті провадження у справі вважаючи, що вона підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки звернення банку до суду з цим позовом є необхідністю захисту прав банку в сфері цивільного (майнового) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна. Суди не звернули уваги, що другим відповідачем у справі є ОСОБА_1 (фізична особа), і фактично спір виник між сторонами щодо іпотечного майна, а тому справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

У січні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на касаційну скаргу АТ «Перший український міжнародний банк», в якому представник міністерства просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що предметом позову є виключно оскарження дій посадових осіб Міністерства юстиції України з дотримання порядку розгляду скарги на рішення державних реєстраторів при вчиненні реєстраційних дій, тобто, спір між юридичними особами, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 116, 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) міститься висновок про те, що спір у цій справі про визнання недійсними свідоцтва на право власності, визнання недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, визнати недійсними договорів іпотеки та витребування земельної ділянки, є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на таке. Спір щодо державної реєстрації права чи обтяження має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку або на інший об`єкт нерухомості особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру. Юрисдикційність такого спору не залежить від того, чи дотримано державним реєстратором вимог законодавства. Та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно-правового характеру відносин. Належним відповідачем у такій справі є особа, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18, пункт 36), від 28 січня 2020 року у справі № 917/259/19 (провадження № 12-149гс19, пункт 5.18) та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Звертаючись до суду з позовом у порядку цивільного судочинства, ПАТ «Перший Український міжнародний банк» як на підставу позову посилався на те, що вимоги відносно скасування наказу Міністерства юстиції України є похідними від вимог щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та спрямовані на захист майнових прав позивача як іпотекодержателя нерухомого майна.

Оттже, даний спір фактично виник між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 з приводу майна, яке вибуло з власності стягувача на підставі оскарженого наказу Міністерства юстиції України, а тому суди першої та апеляційної інстанцій зробили неправильний висновок про непідвідомчість цього спору судам цивільної юрисдикції та наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної силиз моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук