Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2022 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

представника позивача адвоката Супрун І.І., за ордером серія АІ №1110708

від 06 липня 2021 року,

представника відповідача адвоката Синкевича Р.І., за ордером серія ВЕ №1043845

від 19 липня 2021 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №479/400/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Кривоозерська селищна рада Миколаївської області, як орган опіки та піклування про визнання недійсним та застосування наслідків недійсності договору емфітевзису,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Кривоозерська селищна рада Миколаївської області, як орган опіки та піклування, в якому просить:

- визнати недійсним договір №0287 від 10 вересня 2018 року про право користування земельною ділянкою, кадастровий номер: :01:000:0287, площею 2,5644 га, цільове призначення - для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзизу), укладений терміном на 49 (сорок дев`ять) років між ОСОБА_2 як Орендарем і ОСОБА_4 (яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ) та ОСОБА_5 , як Орендодавцями;

- застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права номер запису:27988773 від 13 вересня 2018 року, яке виникло на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №0287 від 10 вересня 2018 року, кадастровим номером: :01:000:0287, площею 2,5644 га, що внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43081341 від 19 вересня 2018 року, з витребуванням її з незаконного володіння;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 2,5644 га кадастровий номер: :01:000:0287, яка розташована в межах земель Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 39), номер запису про інше речове право:27988773 від 13 вересня 2018 року, і припинити право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 щодо вказаної земельної ділянки.

Вказував, що ОСОБА_6 і неповнолітній ОСОБА_1 є співвласниками земельної ділянки кадастровий номер: :01:000:0287, площею 2,5644 га.. 10 вересня 2018 року між відповідачем ОСОБА_2 як Орендарем і ОСОБА_4 (яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ) та ОСОБА_6 , як Орендодавцями, укладено договір про користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(договір емфітевзису) №0287, терміном на 49 років, який був зареєстрований за №43081341 державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Просив визнати недійсним договір на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, у зв`язку з недодержанням при укладенні правочину ч.ч.1,6 ст.203 ЦК України, п.1 ч.2 ст.177 СК України, оскільки вважає, що укладаючи договір ОСОБА_4 , без дозволу органу опіки та піклування Кривоозерської селищної ради, діяла в супереч інтересам на той час малолітнього співвласника земельної ділянки, оскільки отримала мізерну плату 42200 грн. за усі 49 років користування земельною ділянкою, позивач відповідно втратив можливість самостійно обробляти ділянку та отримувати гроші, які йому вкрай необхідні. Крім того, просив стягнути із відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представни надіслав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що на момент укладання договору ОСОБА_1 виповнилося повних 12 років, оскаржуваний договір не підлягав ні нотаріальному посвідченню (лише за бажанням сторін), ні державній реєстрації, а тому отримання попередньої згоди органів опіки та піклування не було необхідним.

Крім того, надіслав заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає.

Від представника третьої особи - Кривоозерської селищної ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, своїм правом на подання будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши представників сторін, суд по суті встановив наступне.

Дані правовідносини регулюються положеннями ЦК України, Земельного Кодексу України, Сімейним Кодексом України, Закону України "Про охорону дитинства", "Про оренду землі" та відповідними підзаконними актами.

Положеннями ч.2 ст.32 ЦПК України визначено, що на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо траспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст.6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Положеннями ст.31 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

За положеннями ч.1 ст.32 ЦК України, окрім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Імперативні норми частин 2, 4 статті 32 ЦК України закріплюють, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачій) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

За положеннями ч.4 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" для вчинення будь-яких правочинів нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, в числі яких укладати договори, які підлягають державній реєстрації.

Згідно з положеннями ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам іхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ст.204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) 10 жовтня 2020 року) та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , виданого Кривоозерською сільською радою Миколаївської області(а.с.120) являються дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка загальною площею 2,5644 га, за кадастровим номером:0:01:000:0287, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах території Кривоозерської сільської ради.

Тобто, позивач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_6 є співвласниками по 1/2 частині кожен земельної ділянки за кадастровим номером:0:01:000:0287, загальною площею 2,5644 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах території Кривоозерської сільської ради, що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованими в реєстрі за №255, №256, виданими 04 березня 2015 року Кривоозерською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 8932850, 8932797(а.с.79-81).

10 вересня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 (від імені та в інтересах якого діяла мати - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_6 як землевласниками, та відповідачем ОСОБА_2 , як землекористувачем, було укладено договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №0287, терміном на 49 років(а.с.85-92).

Відповідно до п.3.2 Договору "Плата за користування земельною ділянкою" становить 42 200 грн. за весь строк дії договору. Землевласники вважають визначений розмір плати за Договором справедливим, достатнім та таким, що відповідає їхній волі і не пов`язаний зі збігом якихось важких для них обставин".

Згідно пункту 3.3. Договору "Плата за користування земельною ділянкою" сплачується Землекористувачем кожному Землевласнику одноразовим платежем (по 21100 грн. кожному) в момент підписання Сторонами цього Договору, про що Землевласники видають Землекористувачу письмову розписку". На виконання цього пункту відповідач ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_4 , 21100 грн. в якості плати за передачу в користування ОСОБА_2 1/2 частки земельної ділянки, що підтверджуються розпискою від 10 вересня 2018 року(а.с.116). Аналогічну розписку складала та підписала ОСОБА_5 (а.с.115).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_2 прийняла за цим Актом земельну ділянку в користування, на умовах договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(емфітевзис), укладеного сторонами 10 вересня 2018 року(а.с.117).

Державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженком О.С. 19 вересня 2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43081341 та внесено запис про державну реєстрацію договору №0287 від 10 вересня 2018 року про право користування вказаною земельною ділянкою, що підтверджено даними копії реєстраційної справи(а.с.75-94).

П.12.2 оспорюваного Договору встановлено, що речове право у Землекористувача щодо користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(емфітевзис), згідно ст.334 ЦК Ураїни, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, сторони пов`язали речове право укладеного Договору виключно з подальшою реалізацією права виникнення емфітевтичного права у Емфітевта, визначивши його значення при вирішенні питання про можливість реєстрації уповноваженим державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_2 ..

Встановлено, що речове право зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 на момент укладення Договору мав 12 років, а тому з урахуванням положень ч.2 ст.203 ЦК України, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та від його імені оскаржуваний договір укладала мати ОСОБА_4 ..

За даними Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області за вих.№08-24/343 від 08 лютого 2022 року встановлено, що мати позивача - ОСОБА_4 - із заявою про надання дозволу на укладання договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(емфітевзис) до органу опіки та піклування не зверталася(а.с.247).

В ході судового розгляду встановлено, що для забезпечення дотримання майнових прав позивача ОСОБА_1 , сторонам оскаржуваного Договору необхідно було отримати письмовий дозвіл органу опіки та піклування відповідного органу місцевого самоврядування на його укладення.

Судом також розглянуто доводи представника відповідача, викладені у його відзиві, про те, що оскаржуваний Договір (про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №0287) не підлягав ні нотаріальному посвідченню, ні державній реєстрації, тому відповідний дозвіл органу опіки та піклування не був обов"язковим. Проте вони не можуть бути враховані судом з огляду на наступне.

Згідно положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно доположень ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За положеннями ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право емфітевзису згідно положень ч.1 ст.395 ЦК України віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт - його набув.

Встановлено, що в силу закону договір емфітевзису обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до положень ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що предстаником позивача доведено, а представником відповідача не спростовано факт відсутності відповідного дозволу органу опіки та піклування відповідного органу місцевого самоврядування при укладанні оскаржуваного Договору емфітевзису, що є підставою для визнання його недійсним.

Згідно із положеннями ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зі змінами, які набрали чинності з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки Договір емфітевзису визнається недійсним, тому необхідно застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права номер запису:27988773 від 13 вересня 2018 року, яке виникло на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №0287 від 10 вересня 2018 року, кадастровим номером: :01:000:0287, площею 2,5644 га, що внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43081341 від 19 вересня 2018 року, з витребуванням її з незаконного володіння. Крім того, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) щодо земельної ділянки площею 2,5644 га кадастровий номер: :01:000:0287, яка розташована в межах земель Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:39), номер запису про інше речове право:27988773 від 13 вересня 2018 року, і припинити право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) щодо земельної ділянки площею 2,5644 га з кадастровим номером: :01:000:0287, яка розташована в межах земель Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2724.00 грн., що підтверджується квитанцією №1120 від 05 травня 2021 року, №0.0..1 від 29 листопада 2021 року.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2724 грн..

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Кривоозерська селищна рада Миколаївської області, як орган опіки та піклування про визнання недійсним та застосування наслідків недійсності договору емфітевзису - задовольнити.

Визнати недійсним договір №0287 від 10 вересня 2018 року про право користування земельною ділянкою, кадастровий номер: :01:000:0287, площею 2,5644 га, цільове призначення - для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзизу), укладений терміном на 49 (сорок дев`ять) років між ОСОБА_2 як Орендарем і ОСОБА_4 (яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ) та ОСОБА_5 , як Орендодавцями.

Застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права номер запису:27988773 від 13 вересня 2018 року, яке виникло на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №0287 від 10 вересня 2018 року, кадастровим номером: :01:000:0287, площею 2,5644 га, що внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43081341 від 19 вересня 2018 року, з витребуванням її з незаконного володіння.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) щодо земельної ділянки площею 2,5644 га кадастровий номер: :01:000:0287, яка розташована в межах земель Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:39), номер запису про інше речове право:27988773 від 13 вересня 2018 року, і припинити право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) щодо земельної ділянки площею 2,5644 га з кадастровим номером: :01:000:0287, яка розташована в межах земель Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , судовий збір в сумі 2724.00 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею - 25 березня 2022 року.

Суддя :