Номер провадження: 22-ц/813/4162/22
Номер справи місцевого суду: 523/4518/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виплату додаткових витрат і заборгованості по аліментам, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В. 07 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по аліментам у розмірі 17520 грн. і пеню відповідно закону за кожний день прострочки; стягнути з ОСОБА_1 також заборгованість по додатковим витратам на дітей у розмірі 18781,50 грн.

Вимоги позову ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що з 2001 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають із позивачкою.

Суворовським районним судом м. Одеси були призначені аліменти щомісячно на кожну дитину по 2000 грн., починаючи з 18 липня 2020 року.

ОСОБА_1 не виконує рішення суду і сплачував по 1600 грн. щомісячно на кожну дитину, а в лютому і березні зовсім не сплатив аліменти, на підставі чого виникла заборгованість у розмірі 17520 грн.

Донька сторін ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Одеському морському національному університеті по спеціальності економіка, денна форма навчання на другому курсі по договору.

ОСОБА_2 було сплачено 16300 грн. за перший курс навчання і 18000 грн. за другий курс навчання доньки. На думку позивача, 50% цієї суми у розмірі 17150 грн. повинен сплатити ОСОБА_1 .

Син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом дитинства з зору, якому щороку потрібно міняти окуляри. Позивачка просила стягнути з відповідача суму не сплати окулярів 787 грн. по виконавчому листу. Крім того, ОСОБА_2 були замовлені нові окуляри для дитини на суму 1689 грн., тому позивачка просила стягнути половину зазначеної суми у розмірі 844,50 грн. з відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 17 150 гривень на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ). В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині апелянт просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Таким чином, судом апеляційної інстанції переглядається рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року виключно в частині стягнення з апелянта додаткових витрат на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 17 150 грн. на користь ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 2001 р. перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 р. було розірвано.

У шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Одеському морському національному університеті по спеціальності економіка, денна форма навчання на другому курсі по договору.

ОСОБА_2 за навчання доньки було сплачено 16 300 грн. за перший курс, та 18 000 грн. за другий курс, а всього 34 300 грн.

Участь батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до юго вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на втримання дитини.

Так, позивач у своїй позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача 50% понесених нею додаткових витрат, пов`язаних з навчанням повнолітньої доньки сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Одеському морському національному університеті, на денній формі навчання, на другому курсі по договору, у розмірі 17 150, 00 грн., що складає половину від додаткових витрат, понесених нею на утримання повнолітньої доньки.

Однак, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки, суд першої інстанції не врахував, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Оскільки оплата вартості навчання не відноситься до таких витрат, тому правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19 зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами.

Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц.

Крім того, пунктом 20 Постанови Пленуму.-Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Також, до подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2018 року у справі № 642/36/16-ц, в якій зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.

Згідно статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів справи, донька сторін ОСОБА_4 , на яку позивач просила стягнути додаткові витрати, є дієздатною, повнолітньою, а тому судом першої інстанції не було враховано, що при досягненні дитиною 18 років відбувається припинення права на утримання, тобто стягувати аліменти, якщо дитина навчається можна, а додаткові витрати - вже ні.

Резюмуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що СК України передбачає стягнення додаткових витрат виключно на неповнолітніх дітей. Можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх доньку/сина діючим законодавством не передбачена.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у частині, що переглядається, не визначився із юридичною природою спірних правовідносин, та необґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року підлягає скасуванню у зазначеній частині із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 17 150 гривень на користь ОСОБА_2 , - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе