Номер провадження: 22-ц/813/346/22
Номер справи місцевого суду: 522/3587/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду від 26 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ майна в натурі,

встановив:

03.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив суд:

- виділити у натурі частку зі спільної часткової власності готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частину загальної частки, а саме: під літ. Д - готельний корпус № 3, загальною площею 699,6 кв.м.; літ. Е - готельний корпус № 1, загальною площею 322,9 кв.м.; літ. К - готельний корпус № 6, загальною площею 52,9 кв.м., що складає одиницю; загальна площа новоутвореного об`єкта нерухомого майна складає 1075,4 кв.м., з присвоєнням окремої поштової адреси, та визнати таке майно приватною власністю позивача;

- виділити у натурі частку зі спільної часткової власності готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частину загальної частки, а саме: літ. Д - готельний комплекс корпус № 3, загальною площею 198,1 кв.м.; літ. В - готельний корпус № 5, загальною площею 57,9 кв.м.; літ. В1 - готельний корпус № 2, загальною площею 522,5 кв.м.; літ. Г - готельний комплекс № 4, загальною площею 74,7 кв.м.; літ.И - готельний комплекс № 7, загальною площею 322,1 кв.м.; літ. С - трансформаторна підстанція загальною площею 26,0 кв.м., що складає одиницю; загальна площа новоутвореного об`єкту нерухомого майна складає 1201,3 кв.м., з присвоєнням окремої поштової адреси, та визнати таке майно приватною власністю позивача.

В свою чергу, 16.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони проведення будь-яких будівельних робіт на об`єктах нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.09-10).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.с.13-14).

24.05.2021 року відповідач ОСОБА_1 вдруге звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони проведення будь-яких будівельних робіт на об`єктах нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.с.33-34).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2021 року та ухвалення постанови, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.37-42). Крім того, ОСОБА_1 надав суду заяву про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали суду (а.с.43)

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 20.07.2021 року заявнику апеляційної скарги був поновлений строк на подання апеляційної скарги та було викрито апеляційне провадження у справі (а.с.68-69).

Розгляд справи здійснюється 30.03.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, призначеного на 30.03.2022 року, на 10.00 год., у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 (а.с.75-77), однак від жодного із них не надійшло заяви або клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 8 місяців, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, розгляд даної справи здійснюється 30.03.2022 року, а повне судове рішення складено - 04.04.2022 року.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 14.03.2022 року по 07.04.2022 року, судді Цюри Т.В. - у відпустці з 02.03.2022 року по 31.03.2022 року (а.с. 80-81), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Комлева О.С. і Сєвєрова Є.С. (а.с.83).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи питання по заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Таким чином, суд виходив із того, що одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

При цьому, суд виходив із того, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Однак, оскільки заявник обгрунтовує необхідність заборони проведення будівельних робіт можливим впливом цих робіт на майбутній висновок експерта та результати розгляду даної справи, фактично не зазначаючи обставини, які можуть свідчити про ризики щодо неможливості чи ускладнень виконання майбутнього рішення суду по справі, що є порушенням вимог ст.149 ЦПК України, суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своєї заяви, оскаржуваної ухвали суду та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду від 26 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова