Ухвала

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 521/2553/19

провадження № 61-16331св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко Олена Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року у складі судді Лічмана Л. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року Одеська міська рада звернулася до суду до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з позовом, в якому просила: визнати спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м, житловою площею 17,3 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою; визнати недійсним договір дарування вказаної квартири від 14 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 242; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради зазначену квартиру; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 35677065 від 14 червня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю.; рішення про державну реєстрацію змін до права власності, індексний номер 36450249 від 03 серпня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36456829 від 03 серпня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю.; рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23 серпня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою в особі Одеської міської ради права власності на вказану квартиру.

Позов мотивовано ти, що співробітниками Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, в ході якого встановлено таке.

У травні 2017 року помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформація про спадкоємців у спадковому реєстрі відсутня.

Вказана квартира входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м. Одеси.

14 червня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю. посвідчено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 зазначену квартиру, про що прийнято рішення про реєстрацію права власності за індексним номером 35677065 від 14 червня 2017 року, за яким право власності зареєстровано за ОСОБА_2 .

Проте, станом на 14 червня 2017 року був померлим ОСОБА_4 .

Вказаний договір дарування від 14 червня 2017 року є недійсним на підставі частини третьої статті 203, частини першої, третьої статті 215 ЦК України.

В подальшому, 03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю. прийнято рішення про реєстрацію змін, а саме змінено прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ». Також посвідчено договір дарування від 03 серпня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар спірну квартиру, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36456829 від 03 серпня 2017 року. Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 .

23 серпня 2017 року ОСОБА_3 продав спірну квартиру добросовісному набувачу ОСОБА_1 . Договір купівлі-продажу спірного майна від 23 серпня 2017 року посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В., а також прийнято рішення про реєстрацію права власності нерухомого майна за індексним № 36771905 за ОСОБА_1 .

Оскільки територіальна громада м. Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на нерухоме майно, а спірне майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі договору дарування, який є недійсним, таке майно підлягає витребуванню.

Рішення суду про задоволення позову є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Одеською міською радою, а попередні реєстрації права власності на спірну квартиру скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року позовну заяву Одеської міської ради задоволено частково.

Визнано спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою.

Встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23 серпня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В. та є підставою зареєструвати за територіальною громадою в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно доданих до позовної заяви документів, на момент нотаріального посвідчення договору дарування квартири від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що свідчить про відсутність у нього цивільної правоздатності на момент вчинення правочину і неможливості укласти договір.

Оскільки відсутні спадкоємці ОСОБА_4 за заповітом і за законом, заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірної квартири відумерлою спадщиною. Вказана обставина є підставою для визнання за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що між Одеською міською радою та ОСОБА_1 відсутній цивільно-правовий спір з приводу визнання недійсним договору дарування від 14 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не є стороною цього договору, а отже є неналежним відповідачем у справі за вимогами про визнання цього правочину недійсним.

Крім того, визнання недійсним вказаного договору дарування не буде ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, особливо з урахуванням позовної вимоги про витребування з незаконного володіння спірної квартири.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовної вимоги Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири.

За висновками суду першої інстанції віндикаційний позов і витребування спірної квартири у ОСОБА_1 як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна.

Суд також виходив з того, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23 серпня 2017 року, за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 . Скасування цього рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є достатнім способом захисту прав Одеської міської ради.

Скасування інших рішень індексний № 35677065 від 14 червня 2017 року та індексний номер 36450249 від 03 серпня 2017 року про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень не має правового значення та юридичних наслідків, з врахуванням того, що ухвалене у даній справі судове рішення є підставою для реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру, як на відумерлу спадщину.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою та встановлення порядку виконання судового рішення скасовано та ухвалено у вказаній частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог Одеської міської ради.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалось в апеляційному порядку лише в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради, а саме в частині визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою та встановлення порядку виконання судового рішення. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не в іншій частині вимог судове рішення в апеляційному порядку не переглядав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно Повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 03 травня 2019 року вбачається, що реєстрація смерті ОСОБА_4 здійснена реєстратором Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21 червня 2017 року. Дата смерті значиться 1 травня 2017 року. Відомості, про документ що підтверджує факт смерті є остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 2050 від 21 червня 2017 року, видане Відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації. Крім того, вказано, що число смерті померлої особи документами не підтверджено. На підставі зазначеного, видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , дата видачі 21 червня 2017 року.

Згідно висновку експерта від 30 листопада 2018 року, виконаного на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси Іщенка О. В. за клопотанням слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі, зазначено, що можна припустити, що смерть ОСОБА_4 настала приблизно у травні 2017 року.

Рішенням Малиновського районного суду у даній справі у задоволенні позовної вимоги Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири № 242 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено та зазначено, що між Одеською міською радою та ОСОБА_1 відсутній цивільно-правовий спір з приводу визнання зазначеного договору дарування недійсним, оскільки ОСОБА_1 не є стороною цього договору, а отже і не є належним відповідачем у справі.

Таким чином апеляційний суд виходив з того, що договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 14 червня 2017 року, згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 за життя квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , є дійсним. Презумпція правомірності цього правочину у встановленому законом порядку не спростована.

За таких обставин, суд апеляційгної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради в частині визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою, є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 квартира вибула з його володіння.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку Одеська міська рада подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири, а також її витребування з незаконного володіння добросовісного набувача та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги. Скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою із залишенням в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальна справа № 521/4788/19 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 358 КК України. Також у Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальна справа № 521/3314/20 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 357, частиною другою статті 358 КК України. Потерпілою особою у обох справах визнано територіальну громаду м. Одеса.

Одеською міською радою рішення Малиновського районного суду м. Одеси, яким частково задоволено позов у цій справі не оскаржувалось, оскільки згідно із задоволеними судом першої інстанції позовними вимогами досягнуто мету позову - набуття територіальною громадою м. Одеси права власності на майно, що є відумерлою спадщиною.

Вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що спірна квартира є відумерлою спадщиною. При цьому суд першої інстанції частково, задовольняючи позов, резолютивною частиною судового рішення забезпечив поновлення порушених прав територіальної громади м, Одеси, то суд апеляційної інстанції, виходячи з формальних підстав неоскарження рішення суду в частині відмови у позові, взагалі відмовив у задоволенні позову, чим позбавив міську раду відумерлої спадщини і фактично визнав правомірним відчуження спірної квартири особою, яка на момент такого відчуження вже була померлою.

Апеляційний суд не врахував, що єдиною метою пред`явленого у цій справі позову є набуття територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на спірну квартиру як на відумерлу спадщину.

З огляду на фактичні обставини справи та враховуючи висновки судів попередніх інстанцій, ефективний захист та поновлення порушених прав Одеської міської ради в судовому порядку у цій справі має відбутися саме внаслідок задоволення усіх заявлених у позові вимог, а саме: визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради спірної квартири.

Суди попередніх інстанцій застосували статтю 388 ЦК України без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Так, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у цивільній справі № 753/11965/19 дійшов наступного висновку: «Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а щодо нерухомого майна за його місцезнаходженням.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Одеської міської ради в частині визнання відумерлою спадщини і встановлення порядку виконання рішення та відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним договору дарування та витребування майна, фактично застосував наслідки віндикаційного позову і одночасно відмовив у задоволенні цього ж віндикаційного позову, що явно не узгоджується з практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Апеляційним судом також зроблено висновок про те, що спірна квартира є відумерлою спадщиною, але скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради без врахування чіткої позиції суду касаційної інстанції у такій категорії справ, чим позбавлено територіальну громаду м. Одеси можливості застосування будь-якого способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах.

В аспекті викладених висновків касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, з висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 753/11965/19, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 754/4108/18-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 754/14094/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 вбачається, що належним способом захисту порушеного права територіальної громади м. Одеси є вимоги про визнання майна відумерлою спадщиною, визнання недійсним правочину з відчуження та витребування майна від останнього набувача відповідно.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, вирішуючи спір у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що задоволення віндикаційного позову і витребування спірної квартири у добросовісних набувачів призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, і відмовив у задоволенні таких вимог, проте зазначив, що встановивши відсутність спадкоємців за заповітом і за законом та дотримання прокурором Малиновського району м. Одеси, який діє в інтересах Одеської міської ради, вимоги щодо подання заяви про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги про визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та визнання права власності на неї за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Отже, фактично Верховний Суд у вказаній постанові у відповідних правовідносинах визнав прийнятною можливість визнання відумерлою спадщиною об`єкта нерухомого майна без необхідності його витребування від останнього набувача.

Для формування єдиної правозастосовчої практики у справі, яка переглядається слід визначитись стосовно того, чи є визнання судом нерухомого майна, що перебуває у приватній власності особи (останнього набувача), відумерлою спадщиною достатньою правовою підставою для припинення права приватної власності цієї особи та виникнення права комунальної власності на таке майно (як вказано у рішенні суду першої інстанції та у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц), чи у разі визнання майна відумерлою спадщиною належним та ефективним способом захисту порушених прав територіальної громади також буде і визнання недійсним першого правочину щодо відчуження та витребування такого майна від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно в подальшому було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, що закріплено у наведених позиціях Верховного Суду з цього питання.

Крім того, з огляду на положення частини четвертої статті 367 ЦПК України, а також зроблені судом апеляційної інстанції висновки про те, що спірна квартира є відумерлою спадщиною та Одеська міська рада має право на неї, апеляційний суд мав вийти за межі вимог апеляційної скарги та вирішити по суті заявлені позовні вимоги згідно з приписами закону, визнати спадщину відумерлою, а також задовольнити вимоги про визнання недійсним договору дарування та витребувати квартиру на користь територіальної громади м. Одеси, чого, в порушення вимог частини четвертої статті 367 ЦПК України зроблено не було.

З викладеного вище вбачається прояв надмірного формалізму під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, що є обмеженням права на доступ до суду, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Одеський апеляційний суд своєю постановою фактично легалізував факт відчуження квартири особою ( ОСОБА_4 ), яка на момент такого відчуження вже була померлою, що є неприпустимим. Оскаржувана постанова фактично нівелює існуючі кримінальні справи № 521/44788/19 та № 521/3314/20 стосовно осіб, злочинні дії яких призвели до заволодіння квартирою та подальшого її відчуження з метою недопущення набуття цією спадщиною статусу відумерлої.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень, заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18), від 22 січня 2020 року у справі № 754/14094/17 (провадження № 61-5800св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 754/4108/18-ц (провадження № 61-20219св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 753/11965/19 (провадження № 61-1157св21).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві ОСОБА_1 заперечує проти доводів касаційної скарги Одеської міської ради та просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відзиви на касаційну скаргу інші учасники справи до Верховного Суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргоюОдеської міської радиі витребувано цивільну справу № 521/2553/19 з Малиновського районного суду м. Одеси.

У січні 2022 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 461/12525/15-ц за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_12 на постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2020 року.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що ця справа містить виключну правову проблему й її вирішення необхідне для чіткого визначення балансу захисту прав попереднього власника і нинішнього власника майна з метою належного захисту права власності.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2021 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-190цс20).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо збалансування прав попереднього та нового (добросовісного) власника майна у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 521/2553/19 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко Олена Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору дарування квартири, витребування з незаконного володіння квартири, встановлення порядку виконання рішення, за касаційною скаргою Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк