Справа № 467/1045/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення орендної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.4966 га, кадастровий номер :09:000:0029, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 589724.

За життя, 18.08.2016 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав належну йомувказану земельну ділянку ОСОБА_2 .

В установлений законом строк сторони звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 01.11.2018 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та успадкував спірну земельну ділянку.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року, яке набуло чинності 05.11.2019 року, визнано нікчемим заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений18.08.2016 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Кущовою Т.А., зареєстрований у реєстрі за № 7.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, встановлено факт, що померлий ОСОБА_3 , доводився рідним батьком ОСОБА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 01 листопада 2018 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 6.4966 га з кадастровим № :09:000:0029, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстроване у реєстрі за № 1290.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року, яке набрало законної сили 11.03.2021 року, скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності за номером запису про право власності 28696282 на земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 03, розташовану на території Арбузинської селищної ради Миколаївської області з кадастровим номером :09:000:0029, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набутого на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01 листопада 2018 року за № 1290 Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області.

За період перебування спірної земельної ділянки у власності відповідача, останній без належної правової підстави отримував орендну плату.

30.03.2021 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкової земельної ділянки. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дана земельна ділянка в розмірі 1,2 частки позивачу належить на праві спільної часткової власності. За усним зверненням позивача до земельного відділу в Арбузинському районі щодо виготовлення та отримання ним технічної документації на успадковану частину земельної ділянки, йому було відмовлено через відсутність згоди співвласника успадкованої земельної ділянки, ОСОБА_2 на її виділ.

Оскільки права позивача на вільне володіння, розпорядження та користування земельною діялнкою є порушеними, позивач, посилаючись на ст.ст. 356,358 ЦК України, ст.ст.86, 88,89 ЗК України, вимушений був звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав, оскільки припинити право власності на земельну ділянку можливо тільки за рішенням суду. Просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.4966 га, кадастровий номер :09:000:0029, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку вказаної земельної ділянки з спільної часткової власності з ОСОБА_2 в межах точок кадастрових координат, що відповідає розміру належної йому частки у спільній частковій власності земельної діялнки розміром 3.2483 га із земельної ділянки площею 6.4966 га кадастровий номер :09:000:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, стягнути із ОСОБА_2 на його користь отриману відповідачем від ФГ "С.В.Агро-Юг" орендну плату за 2019 рік в розмірі 12000 грн., судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову вважаючи його безпідставним.

Позивач у відповідь на відзив на позовну заяву подав відповідь, в якій просив про задовлення позову, вважаючи відзив на позовну заяву є таким, що не заслуговує на увагу.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року за клопотанням представника позивача, позовні вимоги в частині виділення ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку вказаної земельної ділянки з спільної часткової власності з ОСОБА_2 в межах точок кадастрових координат, що відповідає розміру належної йому частки у спільній частковій власності земельної діялнки розміром 3.2483 га із земельної ділянки площею 6.4966 га кадастровий номер :09:000:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року справу призначено до розгляду.

До початку судового розгляду представник позивача неодноразово уточнював та зменшував позовні вимоги та з рештою просив суд: припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.4966 га, кадастровий номер :09:000:0029, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6.4966 га, що складатиме 3.2483 га, розташовану на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2021 рокута стягнути із ОСОБА_2 на його користь отриману відповідачем від ФГ "С.В.Агро-Юг" орендну плату за 2019 рік в розмірі 5000 грн., судовий збір в розмірі 1816 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Представник позивача до початку судового розгляду надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

До початку судового розгляду відповідач надіслав суду заяву про визнання вимог позивача в частині припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.4966 га, кадастровий номер :09:000:0029, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :09:000:0029, площею 6.4966 га, розташовану на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та стягнення отриманої ним орендної плати за 2019 рік в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозвязку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмеження у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України право спільної часткової власності це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України).

Аналогічно, згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 589724 ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.5 га, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с. 16,21).

Згідно копії свідоцтва про народження (російською мовою) ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_3 , та який посвідчений 18.08.2016 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Кущовою Т.А., зареєстрований у реєстрі за №7, станній заповідав належну йому земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.17).

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.14) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як видно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в установлений законом строк звернулися із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 (а.с.13,15).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року ОСОБА_2 успадкував після смерті батька земельну ділянку площею 6.4966 га з кадастровим номером :09:000:0029 (а.с.20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2021 року за ОСОБА_2 01.11.2018 року була зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0029 площею 6.4966 га у розмірі 1/1 приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.11.2018 року (а.с.18).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року, яке набуло чинності 05.11.2019 року, визнано нікчемим заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений18.08.2016 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Кущовою Т.А., зареєстрований у реєстрі за №7 (а.с.94-98).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, встановлено факт, що померлий ОСОБА_3 , доводився рідним батьком ОСОБА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 01 листопада 2018 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 6.4966 га з кадастровим № :09:000:0029, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстроване у реєстрі за № 1290 (а.с.27-29).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року, яке набрало законної сили 11.03.2021 року, скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності за номером запису про право власності 28696282 на земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 03, розташовану на території Арбузинської селищної ради Миколаївської області з кадастровим номером :09:000:0029, призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набутого на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01 листопада 2018 року за № 1290 Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (а.с.30-33).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2021 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкової земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0029 площею 6.4966 га (а.с.12).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.03.2021 року, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за номером в реєстрі 67425416 (а.с.10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2021 року за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 6.4966 га з кадастровим номером :09:000:0029 у розмірі 1/2 спільної часткової частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.03.2021 року (а.с.11)

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов в даній частині вимог визнав та визнання таких вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, з метою відновлення прав позивача на успадковану ним частину земельної ділянки, суд вважає, що визнання позову в даній частині вимог, може бути прийнято судом.

Щодо вимог в частині стягнення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України ).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а строк, протягом якого спадкоємець зобов`язаний звернутись до отриманням свідоцтва про право на спадщину законом не установлений.

Як встановлено судом, сторони в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька, а саме ОСОБА_2 22.03.2018 року , ОСОБА_1 -22.08.2018 року. Відповідач, на підставі заповіту, складеного ОСОБА_3 18.08.2016 року успадкував належну останньому земельну ділянку площею 6.4966 га з кадастровим номером :09:000:0029.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року, визнано нікчемим заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 18.08.2016 року.

Сторони не заперечували, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді ФГ "С.В.Агро-Юг".

Згідно довідки ФГ "С.В.Агро-Юг", яка була витребувана на підставі ухвали суду від 11.02.2022 року, ОСОБА_2 була нарахована орендна плата за землю за 2019 рік, яка склала 12422,36 грн., утриманий податок з доходів - 2236,02 грн., військовий збір - 186,34 грн. Виплачена орендна плата склала 10 000.00 грн. (а.с.81-82)

Зокрема, за правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Тому, виходчи із викладено, суд приходить до висновку, що усі права, у тому числі, й на отримання орендної плати, нарахованої за час дії договору оренди землі, на час відкриття спадщини належали сторонам.

За таких обставин, позивач, посилаючись на норму ст. 1212 ЦК України, й звернувся до суду, в тому числі, й з вимогами про стягнення орендної плати.

Так, згідно ч. 1 ст.1211 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом сттатті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За такого, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї, тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтею 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначене відповідає постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 367/6344/16-ц.

Як встановлено судом сторони успадкували рівні права, в тому числі й права, пов`язані із отриманням орендної плати.

Оскільки відповідач отримав орендну плату за 2019 рік у розмірі 10 000 грн. від ФГ "С.В.Агро-Юг", то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5000 грн. за положеннями ст. 1212 ЦК України і в межах заявлених позовних вимог (за 2019 рік), оскільки у відповідача виникає обов`язок повернути її позивачеві, так як останньому вона належала з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті їх батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 орендної плати в сумі 5000грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно, інтереси позивача по даній справі представляє адвокат Рябуха В.І. (а.с. 41-42).

Відповідно до квитанцій від 10.10.2021 року та 28.01.2022 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Рябуха В.І. 2000 грн. (1000 грн. та 1000 грн. (а.с.43,91).

Оскільки представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, тому вимоги в даній частині підялгають задоволенню.

Оскільки позов суд задовольняє у повному обсязі, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн. 00 коп. ( 908+908 грн. а.с.4,52).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12,13, 19, 76-82, 258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності та стягнення орендної плати, задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 6.4966 га, кадастровий номер :09:000:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Арбузинської селищної ради Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 6.4966 га, що становить 3.2483 га, кадастровий номер :09:000:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Арбузинської селищної ради Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. орендної плати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1816 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова