РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2022 року Франківський районний суд м.Львова у складі -

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про скасування розпорядження органу опіки та піклування та визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про скасування розпорядження органу опіки та піклування та визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю.

Позов мотивує тим, що 27.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Франківського відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було зроблено запис №806.

У шлюбі народилося троє дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.12.2018 року рішенням Франківського районного суду м.Львова у справі №465/5605/18 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Одразу після розірвання шлюбу місце проживання дітей визначено не було, а тому діти залишилися проживати за її місцем реєстрації, що співпадає з місцем реєстрації ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу відповідач фактично вигнав її з квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що він є співвласником вказаної квартири, почав її залякувати, що ніколи не дасть можливості бачитися з дітьми та взагалі позбавить батьківських прав. Для того щоб забезпечити належний матеріальний добробут собі та дітям, в кінці грудня 2018 року, вона була змушена поїхати на роботу в Польщу, в цей час діти залишилися проживати з відповідачем. Перебуваючи за межами України вона постійно висилала на імя відповідача грошові кошти на утримання дітей. Повернувшись в липні 2019 року з Польщі вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою надати їй дітей на проживання, однак він всіляко погрожуючи відмовляв. Крім цього, з приводу вчинення їй перешкод у спілкуванні з дітьми та застосуванням відповідачем стосовно неї фізичного насильства, вона неодноразово зверталася до органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради і до поліції, що підтверджується відповідними письмовими відповідями з вказаних органів.

Відповідач попросив виховательку та адміністрацію дошкільного закладу, в якому навчаються молодші діти (можливо за матеріальну вигоду) не надавати їй можливості забирати дітей з садочку, з цього приводу нею були написані скарги в Департамент освіти Львівської міської ради.

Що стосується старшого сина ОСОБА_6 , то відповідач говорить йому принизливі та неправдиві речі про неї.

При черговій спробі забрати дітей, відповідач задав їй тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, внаслідок чого на підставі її заяви було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

В листопаді 2019 року відповідач звернувся до органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про визначення місця проживання трьох дітей.

Слід зазначити, що на всіх засіданнях вище вказаної комісії вона була присутня та на відміну від відповідача надала копії всіх документів, які підтверджували її матеріальний стан, наявність відповідних житлово - побутових умов для проживання з нею дітей.

Однак члени комісії на вказаних засіданнях ставилася до неї з відкритою зверхністю та упередженістю. На підставі заяви ОСОБА_2 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження від 28.12.2019 року №785,Ю згідно якого вирішено визначити місце проживання їхніх малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається, зі змісту вище вказаного розпорядження, при його прийнятті Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було враховано, зокрема, висновок відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації від 26.12.2019 року, протокол №38.

Однак висновок відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації від 26.12.2019 року, протокол №38 та прийняте на їх підставі розпорядження ФРА ЛМР від 28.12.2019 року №785 є незаконними та необґрунтованими.

Станом на сьогоднішній день, вона перебуває у офіційних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 .. Вона з чоловіком та його матір`ю проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 25.11.2019 року складеного головним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, квартира АДРЕСА_4 розміщена на сьомому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та складається з трьох кімнат, коридору, санвузла та кухні. В квартирі чисто, спостерігається загальний порядок, квартира умебльована та об лаштована побутовою технікою.

Згідно характеристики, яка видана за місцем її роботи, 21.01.2020 року, вона характеризується позитивно, є сумлінною та цілеспрямованою людиною. Офіційно працевлаштована, а саме перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_8 на посаді продавця зоомагазину, та отримує офіційний дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, а також отримує неофіційні премії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 25.03.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження ,призначено підготовче судове засідання.

26.05.2020 20 на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 в якому проти позову заперечив та зазначив,що діти з народження і по даний час проживають за адресою - АДРЕСА_2 .Позивачка добровільно залишила дітей проживати з ним з 13.09.18 та з того часу проживає із своїм теперішнім чоловіком. Він 18.11.2019 звернувся до Франківської райадміністрації про надання висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним за адресою - АДРЕСА_2 ,так як мати не проживає з дітьми з вересня 2018р. та з нею вини к конфлікт щодо дітей, весь тягар по утриманні,лікуванні та навчанні дітей лежав на ньому,мати не виконувала своїх батьківських обов`язків,не брала участі в утриманні,вихованні,лікуванні,навчанні дітей. Він надав докази достатності його доходу для забезпечення рівня життя дітей.28.12.2019р. Франківська райадміністрація прийняла розпорядження №785,яким визначила місце проживання їх з позивачкою дітей разом з ним за адресою - АДРЕСА_2 .Твердження позивачки щодо чинення їй перешкод у вихованні дітей та неможливості забирати дітей із дошкільного навчального закладу бездоказові. Навпаки,він сприяє у спілкуванні матері і дітей,але вона з вересня 2018р. бачиться з меншими дітьми не частіше ,ніж раз в місяць,а зі старшим спілкувалась кілька разів. Старший син ображений на матір,що вона не цікавиться його життям,не бере участі в його розвитку. Він виявив бажання проживати з ним. У квартирі за адресою - АДРЕСА_2 проживає лише він з дітьми, ОСОБА_3 має окрему кімнату,а молодші діти проживають у кімнаті з ним. Позивачка,за наявною в нього інформацією,народила ще одну дитину,тому в квартирі,де вона мешкає недостатньо місця для комфортного проживання такої великої кількості осіб. Позивачка намагається ввести суд в оману щодо свого доходу, так як у відзиві на позов про стягнення аліментв, вказувала,що її місячний дохід становить 6000грн.Крім того, нею не долучено доказів щодо матеріального становища після народження дитини. Він працює адвокатом та його дохід у 2019р.складав 12000грн.в місяць,у 2020р.- 13600грн.в місяць. За період з жовтня 2018p.no квітень 2019р. позивачка отримувала одноразову допомогу при народженні дитини щомісячно в сумі 1576,67грн.,яку використовувала не за цільовим призначенням,а на власні потреби,у зв`язку з чим така виплата їй була припинена та з 01.05.2019 виплата цієї допомоги призначена йому.З вересня 2018р. позивачка не надавала жодних коштів на утримання їх спільних дітей,не виконує своїх обов`язків щодо забезпечення належних умов проживання,харчування,навчання,лікування дітей,не проводить з ними час,не приймає участі у вихованні.Постановою Франківського районного суду м.Львова від 11.03.2020 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.184 КУПАП,яку вона оскаржила. Вважає,що проживання дітей з ним відповідає їх інтересам та сприятиме їх гармонійному розвитку.Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалами суду від 01.09.21 задоволено клопотання відповідача та зобов`язано Франківську райадміністрації ЛМР розглянути питання щодо здійснення обстеження умов проживання за місцем фактичного проживання позивачки за адресою- АДРЕСА_3 , а також закрито підготовче провадження ,справу призначено до судового розгляду.

19.08.2021 року відповідачем надано письмові пояснення на позовну заяву. Вказує, що до 11.08.2021 року на виконання у Франківському ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувають три виконавчі провадження (№ 64985633, 64986930, 64985544) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей. В межах цих виконавчих проваджень державним виконавцем винесено постанови про арешт майна та коштів боржника, а 01.07.2021 року винесено постанови про встановлення щодо боржника обмежень, передбачених ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити в позові.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.09.2021 закрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи, суді дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2013 .

Від шлюбу мають трьох дітей- сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_6 навчається у середній загальноосвітній школі №36 м.Львова, діти ОСОБА_9 та / ОСОБА_10 відвідують заклад дошкільної освіти №37.

Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.12.2018р.

03.09.2019 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ,що вбачається із свідоцтва про шлюб.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 25.11.2019,проведеного головним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського р-ну та фахівцем з соціальної роботи Франківського р-ну на підставі заяви ОСОБА_11 ,за адресою АДРЕСА_3 , квартира складається з З-х кімнат,коридору,кухні,санвузла. Квартира чиста,умебльована,для дітей є окрема кімната з двоспальним ліжком, шафою,одягу та взуття на момент огляду не було.У квартирі проживають ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_7 ,його мати ОСОБА_12 ,якій дана квартира перейшла на праві приватної власності на підставі Угоди про розподіл спадкового майна від 03.08.2003р.

Згідно актів обстеження умов проживання від03.04.19, 31.10.2019,6.11.19, проведених головним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського р-ну та фахівцем з соціальної роботи Франківського р-ну на підставі заяви ОСОБА_1 за адресою

АДРЕСА_2 , квартира складається з 2х кімнат, коридору, кухні, санвузла.Чиста,умебльована,діти мають іграшки, одяг,взуття. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 забезпечені двохярусним ліжком, ОСОБА_6 має окрему кімнату,ліжко,письмовий стіл,комп`ютер.За цією адресою проживають ОСОБА_2 та троє дітей.

У квартирі за адресою- АДРЕСА_2 , згідно довідки ЖБК-64 від 16.11.2019,яка складаєтся з 2х кімнат,загальною площею 49,5 кв.м,житловою площею 30.4 кв.м., прописані ОСОБА_13 -власник, сини- ОСОБА_14 .. ОСОБА_2 , колишня невістка ОСОБА_1 ,внуки- ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . У даній квартирі фактично проживає 4 осіб- ОСОБА_2 та 3 дітей- ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,про що свідчать акти про фактичне місце проживання від 28.01.19 , від 10.10.19,складені комісією ЖБК-64.

Судом встановленого ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.08.2003р., за 2019р. отримав загальний дохід в сумі 144000грн., за 2020р. дохід склав 195 533 грн., за 1 квартал 2021р.-51030грн.,що вбачається з податкових декларацій.

З довідки Франківського відділу соціального захисту від 28.12.19 за період з жовтня 2018 по квітень 2019 ОСОБА_1 отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини всього на суму 11036,69грн.

Позивачка ОСОБА_1 з 23.08.19 працює продавцем-консультантом в магазині ФОП ОСОБА_15 , характеризується позитивно, тактовна,ініціативна,старанна,що вбачається з характеристики,виданої ФОП ОСОБА_15 .

Згідно довідок про доходи від 19.11.2019 та від 03.02.2020 , сума доходу ОСОБА_1 за період з серпня по жовтень 2019 склала 10048,6грн.,за період з серпня 2019 по січень 2020- 23848,6грн.

Як вбачається з роздруків підтвердження виконаної операції від 24.05.19, 18.06.19, позивачка пересилала на ім`я відповідача ОСОБА_2 грошові перекази в сумі 400 злотих, згідно інформації Київстар останній отримував грошові перекази від позивачки ІЗберезня, 3 червня, 20 червня.

Згідно довідки про результат проведення перевірки по зверненні ОСОБА_1 ,що зареєстроване в ЖЄО Франківського ВП за №23593 від 5.11.19 щодо вчинення протиправних дій колишнім чоловіком ОСОБА_2 ,ознаки адміністративного правопорушення відсутні,між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини.

25.11.19Франківський ВП ГУ НП у Л/о повідомив позивачку про розгляд її звернення ,з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправної поведінки.

19.12.19Франківський ВП ГУ НП у Л/о повідомив позивачку про розгляд її звернення від 3.12.19, в ході перевірки звернення з ОСОБА_2 проведено бесіду виховного характеру та роз`яснено,що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

10.12.2019 Залізничним ВП ГУ НП у Л/о в ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 ,який 04.12.19 заподіяв їй тілесні ушкодження.

19.11.19практичним психологом ОСОБА_16 відділу освіти Галицького та Франківського районів проведено психологічне обстеження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_17 ,4.12.201 Зр.н.та надано психологічну характеристику- діти веселі,врівноважені,рівень розвитку відповідає віковій нормі,проявів агресії,асоціальної поведінки,які б свідчили про надмірне нервове напруження не спостерігалось.

З довідки КНП»2-а міська поліклініка м.Львова» від 24.12.19 вбачається,що відповідно до рапорта сімейного лікаря ,з 01.01.19 всі необхідні медобстеження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 відбувались у присутності батька ОСОБА_2 ,який виконує рекомендації лікаря і цікавиться здоров »ям дітей.

З Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Франківської райадміністрації ЛМР від 26.12.19 №38 вбачається,що на засіданні комісії були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,комісія вирішила рекомендувати органу опіки та піклування визначити місце проживання дітей разом з батьком за адресою- АДРЕСА_2 .

Відділ«Служба у справах дітей» Франківського р-ну 26.12.19 надав висновок про можливість визначення місця проживання дітей разом з батьком за адресою- АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Франківської райадміністрації №785 від 28.12.2019 за заявою ОСОБА_2 враховуючи висновок відділу «Служба у справах дітей» Франківського р-ну управління«Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини райадміністрації від 26.12.19,протокол №38, визначено місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкод у спілкуванні та зустрічах матері ОСОБА_1 з дітьми.

З інформації про виконавче провадження від 12.08.21 вбачається,що 4.03.21 Франківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист у справі №»465/1490/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_18 в сумі 2027грн.щомісячно, на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в сумі 1626грн.щомісячно,але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з постанови державного виконавця Франківського ВДВС від 11.08.21 про передачу виконавчого провадження, 05.08.21 надійшла скарга ОСОБА_1 ,в якій повідомила,що її місцем проживання є АДРЕСА_5 , у зв`язку з чим виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів передано за місцем проживання боржника до Балаклійського ВДВС в Ізюмському р-ні,Харківської обл.Східного міжрегіонального управління МЮ.

Судом було задоволено клопотання відповідача та зобов`язано Франківську райадміністрації ЛМР розглянути питання щодо здійснення обстеження умов проживання за місцем фактичного проживання позивачки за адресою- АДРЕСА_3 . Однак,як вбачається з повідомлення Франківської райадміністрації від 13.10.21, 01.10.21 та 11.10.21 спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського р-ну та фахівцем з соціальної роботи Франківського р-ну здійснювались візити за вказаною адресою ,але на момент візиту двері в помешкання ніхто не відчинив, у зв`язку з чим здійснити обстеження умов проживання за місцем фактичного проживання позивачки ОСОБА_1 не виявилось можливим.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Як зазначено у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Як зазначено у ст.160 СК У країни,батьки мають право на визначення місця проживання дитини.Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 ЄК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЩІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-ІУ, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Як зазначено у постанові ВС від 23.12.20 у справі №712/11527/17,аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі «N.78. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Ноккапеп, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

Судом встановлено, що між батьками існує спір щодо участі у вихованні та спілкуванні із дітьми, щодо місця проживання дітей, вирішити який в добровільному порядку вони не можуть.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №785 від

28.12.19,яким визначено місце проживання дітей з батьком відсутні, так як він є обгрунтований,не суперечить інтересам дітей. При прийнятті даного розпорядження враховано висновок відділу «Служба в справах дітей» Франківського р-ну , в якому, зокрема, зазначено,що працівником відділу проведено бесіду з дітьми, старший син ОСОБА_6 виявив бажання проживати з батьком,хотів би помиритись з мамою,але вона для цього нічого не робить, молодший син ОСОБА_10 сказав,що любить батьків одинаково, хотів би бути з мамою, дочка ОСОБА_9 відмовилась спілкуватись. ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомила,що хоче ,щоб діти жили з нею,але батько налаштовує дітей проти неї.В помешканні,де вона живе ,відведено окрему кімнату для дітей, її чоловік та його мати не заперечують ,щоб діти проживали з ними. Також враховано рекомендації комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації, у висновку якої вказано,що згідно характеристики ЗДО №37,вихованням дітей займається виключно батько ,оплачує додаткові освітні послуги, відвідує батьківські збори, матір у групі,де виховуються діти ,не з`являється з вересня 2018р.,жодної участі у дошкільному житті не бере.

28.12.20Вирішуючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачкою, суд виходить з якнайкращих інтересів дітей. Матір ,безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має рівні з батьком право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я , стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.Однак,у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків,суд приходить до висновку, що для забезпечення інтересів дітей саме визначення місця їх проживання з батьком відповідатиме їх інтересам,оскільки, судом встановленого в даний час позивачка фактично проживає у м.Балаклея,Харківської області,про що особисто повідомила ВДВС , діти сторін навчаються в школі у м.Львові,займаються в гуртках, мають усталений спосіб життя і зміна місця проживання, зміна місця навчання може негативно вплинути на їх психологічний стан.

За наведених обставин,суд приходить до висновку про відмову в позові.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265,273 352, Цивільно-процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження органу опіки та піклування та визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю -відмовити.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,прож. АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 .

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, м.Львів,вул.ген.Чупринки,85, .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартьянова С.М.