ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м.Суми

Справа №950/2385/21

Номер провадження 22-ц/816/355/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Авраменком Олександром Вікторовичем

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 14 грудня 2021 року , ухваленого у складі судді Косолап В.М.

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів і свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між ними припинено, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. Відповідач з початку 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі Ѕ частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 14 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі Ѕ частини від усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 18 листопада 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн 00 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував принципу рівності прав та обов`язків кожного з батьків щодо дитини, відсутності доказів на підтвердження розміру заявлених позивачкою вимог. Вважає, що судом йому не було роз`яснено наслідки визнання ним позовних вимог і позбавлено його можливості скористатись правничою допомогою, тому вважає, що він не має можливості сплачувати аліменти у зазначеному розмірі і просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позивачка ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення аліментів, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Визначаючи розмір аліментів у розмірі Ѕ частини від його щомісячного заробітку ( доходу), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком дитини і по закону зобов`язаний матеріально її утримувати, у заяві він зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі і просить слухати справу в його відсутність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру аліментів, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб Лебединським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) запис №26 (а. с. 4).

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5). Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні .

Відповідач офіційно не працює, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 32-33).

Відповідач 14 грудня 2021 року звернувся до місцевого суду із заявою у якій визнав позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі Ѕ частини від його доходу та просив слухати справу в його відсутність ( а.с.18).

Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, врахував те, що відповідач є батьком малолітньої дитини сторін, добровільно участі в утриманні дитини не приймає, матеріальну допомогу на її утримання не надає. Також судом враховано позицію відповідача про визнання ним позову в повному обсязі.

Колегія суддів не може узяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що він позбавлений був можливості скористатись правовою допомогу і тому помилково визнав позов в повному обсязі , оскільки доказів на підтвердження цього ним надано не було.

Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він за станом свого здоров`я або з інших підстав не має можливості працевлаштуватись та організувати своє життя таким чином щоб забезпечувати належне матеріальне утримання себе та своєї малолітньої доньки, яка має поганий стан здоров`я і перебуває на утримання позивачки. Не надано апелянтом доказів і на підтвердження того, що він має на утриманні інших малолітніх або непрацездатних осіб.

Таким чином , колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

При цьому необхідно зазначити, що за наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України, відповідач не позбавлений можливості в подальшому звертатися з позовом про зміну розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті спору, оскільки фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції , без посилання на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представникаом адвокатом Авраменко Олександром Вікторовичем залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О.І.Собина

Судді - О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко