ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7633/21
Провадження № 2/210/779/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 березня 2022 року
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
28 грудня 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування майнової шкоди, в розмірі 7400 грн. та судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що згідно протоколу Серії ААБ №125424, 18.02.2021 року о 12-35 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Байкальська 7Г в м. Кривий Ріг, який не обрав безпечної швидкості руху, втратив контроль над керуванням автомобіля, своєчасно не застосував міри до зменшення швидкості та допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді огородження будинку АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП спричиненні матеріальні збитки. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 12.3, 10.1 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, згідно протоколу Серії ААБ №125425, 18.02.2021 року о 12-35 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Байкальська 7Г в м. Кривий Ріг, який створив ДТП наїзд на нерухому перешкоду у вигляді огородження буд. АДРЕСА_1 , після чого залишив місце ДТП, до якої причетний. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п. 2.10 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. Згідно постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.
Згідно розрахунку робіт з відновлення паркану по АДРЕСА_1 , наданого ФОП ОСОБА_3 , сума ремонту складає 7400 грн., у зв`язку з чим, посилаючись н вимоги ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 24 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін.
В ухвалі про відкриття провадження 24 січня 2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовими направленнями які повернулись 15 березня 2022 року на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву від ОСОБА_2 до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, згідно протоколу Серії ААБ №125424, 18.02.2021 року о 12-35 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Байкальська 7Г в м. Кривий Ріг, який не обрав безпечної швидкості руху, втратив контроль над керуванням автомобіля, своєчасно не застосував міри до зменшення швидкості та допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді огородження будинку АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП спричиненні матеріальні збитки. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 12.3, 10.1 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, згідно протоколу Серії ААБ №125425, 18.02.2021 року о 12-35 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Байкальська 7Г в м. Кривий Ріг, який створив ДТП наїзд на нерухому перешкоду у вигляді огородження буд. АДРЕСА_1 , після чого залишив місце ДТП, до якої причетний. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п. 2.10 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року по справі №210/1142/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. (а.с. 5)
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до Розрахунку по відновленню огорожі по АДРЕСА_1 , складеного ФОП ОСОБА_3 , загальний розмір відновлювальних робіт становить 7400,00 грн. (а.с. 6)
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні джерелом підвищеної небезпеки шкоди не покладається, він лише повинен довести факт завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними діями або бездіяльністю, її розмір та наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою. Правовою підставою покладення на відповідача відповідальності за заподіяну майнову чи моральну шкоду є доведення факту завдання шкоди і того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Доведення цих обставин відбувається на загальних підставах.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робі, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається Позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 7400,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд звертає увагу на ту обставину, що судові засідання у справі не відбувалися з огляду на встановлених порядок розгляду справи згідно ухвали суду, а саме здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, заяви від сторін про зміну порядку та призначення судових засідань не надходили.
Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.
У рішення Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 «Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16»
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, а саме у рішенні Верховного суду від 04.02.2020 року у справі №1.380.2019.001036 зазначено наступну позицію Верховного суду «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
20 грудня 2021 року між Позивачем ОСОБА_1 та Юридичною компанією «Правові технології» в особі Ясик Івана Олеговича, укладений договір про надання юридичної послуги. Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору, за правову допомогу, передбачену п.п. 1.1 Договору Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі визначеною додатком №1до цього Договору. (а.с. 7)
26 грудня 2021 року між замовником ОСОБА_1 та виконавцем Ясик І.О. було підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг. З змісту вказаного акту вбачається, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив наступні складені процесуальні документи: консультація з правових питань 1000 грн., отримання та збирання доказів: розрахунок вартості ремонтних робіт, отримання Постанови суду 2000 грн., підготовка та складання позовної заяви 2000 грн. В п. 1.2 вказаного Акту зазначено, що загальна вартість Послуг складає 4000 грн. (а.с. 8)
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Відповідно до квитанції про сплату юридичних послуг юридична компанія «Правові технології» в особі Ясик Івана Олеговича отримав від ОСОБА_1 4000 грн. (а.с. 9)
Враховуючи викладене, судові витрати понесені Позивачем на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керуючись ст.141 ЦПК України, беручи до уваги задоволення позовних вимог позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. сплачені за звернення до суду з вказаним позовом та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 22, 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4, 12, 76-81, 89, 95, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 7400 грн. (сім тисяч чотириста гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович