ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/342/22 Справа № 182/3598/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 182/3598/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

заявник: Державна установа «Покровський виправний центр (№79)»

стягувач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року, яка постановлена суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 30 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року Державна установа «Покровський виправний центр (№79)» звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.11.2021 року по цивільній справі № 182/3598/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із тим, що Дніпровським апеляційним судом в постанові від 28.09.2021 року розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування того, що на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2020 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі, а 12.05.2020 року трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені за згодою сторін. Однак Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано по день прийняття рішення. Заявник вказує на те, що фактично зазначена у виконавчому листі сума вирахувана за період після звільнення позивача за згодою сторін, тобто за період, коли позивач вже не був працівником установи і обов`язок установи по виплаті позивачу заробітної плати був відсутній (припинений з моменту звільнення).

На підставі викладеного вище Державна установа «Покровський виправний центр (№79)» просив суд визнати виконавчий лист, виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.11.2021 року по справі № 182/3598/18 про стягнення з Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 63 744,64 грн. таким, що не підлягає виконанню. Відкликати із Управління державної казначейської служби України у м. Покров Дніпропетровської області виконавчий лист, виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.11.2021 року по справі № 182/3598/18 про стягнення з Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 63 744,64 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна установа «Покровський виправний центр (№79)», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано по день прийняття рішення, при цьому фактично зазначена у виконавчому листі сума вирахувана за період після звільнення позивача за згодою сторін, тобто за період, коли позивач вже не був працівником установи і обов`язок установи по виплаті позивачу заробітної плати був відсутній (припинений з моменту звільнення).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на думку ОСОБА_1 апеляційну скаргу заявника - залишити без задоволення.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 28.09.2021 року Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 182/3598/18 з Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2017 року по 28.09.2021 року в сумі 173 131 грн. 68 коп., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.11.2021 року на виконання зазначеної постанови видано виконавчий лист. (а.с. 56-58).

Звертаючись до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідач посилався на те, що Дніпровським апеляційним судом в постанові від 28.09.2021 року розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування того, що на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2020 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі, а 12.05.2020 року трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені за згодою сторін. Однак Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано по день прийняття рішення. Заявник вказує на те, що фактично зазначена у виконавчому листі сума вирахувана за період після звільнення позивача за згодою сторін, тобто за період, коли позивач вже не був працівником установи і обов`язок установи по виплаті позивачу заробітної плати був відсутній (припинений з моменту звільнення).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, відсутні підстави для визнання виконавчого листа № 182/3598/18, який виданий 02.03.2020 року, який виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із частиною другою статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 Узагальнення судової практики «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року роз`яснив, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Матералами справи встановлено, що виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак будь - якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено та на помилковість видачі виконавчого листа заявник також не посилався.

Заявник, як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилався на те, що Дніпровським апеляційним судом в постанові від 28.09.2021 року розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування того, що на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2020 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі, а 12.05.2020 року трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені за згодою сторін. Однак Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано по день прийняття рішення. Заявник вказує на те, що фактично зазначена у виконавчому листі сума вирахувана за період після звільнення позивача за згодою сторін, тобто за період, коли позивач вже не був працівником установи і обов`язок установи по виплаті позивачу заробітної плати був відсутній (припинений з моменту звільнення).

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачою виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі встановлено, що будь - яких порушень прав та інтересів боржника не відбулося.

При цьому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано по день прийняття рішення, при цьому фактично зазначена у виконавчому листі сума вирахувана за період після звільнення позивача за згодою сторін, тобто за період, коли позивач вже не був працівником установи і обов`язок установи по виплаті позивачу заробітної плати був відсутній (припинений з моменту звільнення), оскільки в даному випадку апелянт висловлює свою незгоду із ухваленим судом апеляційної інстанції рішенням по справі по суті задоволених позовних вимог позивача, яке відповідачем не оскаржено в касаційному порядку, отже відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: