АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року

м. Чернівці

справа № 718/2059/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мінів О.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просивстягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на його користь 270 595 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що 25 березня 2016 року при примусовому виконанню судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики позивачу було передано у власність будівлю котельні та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 травня 2016 року, яке було скасовано судом апеляційної інстанції, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівлі котельні та земельної ділянки.

20 травня 2016 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину котельні та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

30 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір завдатку.

Відповідно до умов вказаного договору позивач отримав грошову суму в розмірі 4000 доларів США в рахунок майбутніх платежів по договору купівлі-продажу будівлі котельні та земельної ділянки. ОСОБА_1 зобов`язувався до 1 серпня 2016 року вчинити державну реєстрацію права власності зазначених об`єктів нерухомості. Сторони також погодили, що у випадку, якщо порушення зобов`язання станеться з вини ОСОБА_1 , він зобов`язаний повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали попередню угоду щодо купівлі-продажу об`єктів нерухомості.

ОСОБА_3 неодноразово зверталася до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на 1/2 частину будівлі котельні та земельної ділянки, однак в її позовах було відмовлено.

Позивач неодноразово звертався до державних реєстраторів для проведення державної реєстрації свого права власності, проте в усіх випадках отримував відмови через зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_3 .

Отже, позивач не має змоги зареєструвати право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості через протиправні дії відповідачів.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за невиконання умов договору завдатку та попередньої угоди. 10 липня 2017 року Першотравневим районним судом міста Чернівців затверджено мирову угоду між сторонами за умовами якої ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 129 876 гривень. Вказані кошти та 3000 доларів США позивачем було виплачено.

З метою повернення боргу 30 серпня 2017 року позивач додатково позичив 84 000 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, у ОСОБА_5 6 липня 2021 року борг було повернуто разом з інфляційними втратами в сумі 47 000 гривень.

Отже, позивач поніс непередбачувані витрати в сумі 270 595 гривень, яка йому спричинена неправомірними діями відповідачів.

ОСОБА_1 також спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та погіршенні стану здоров`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2021 року скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2008 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 . Отже, позивач не має права на реєстрацію за собою спірного майна.

Позивач висловлює виключно незгоду із ухваленими судовими рішеннями, що не може бути підставою для стягнення ні матеріальної, ні моральної шкоди.

Крім того, позивач не довів, що існує зв`язок між поведінкою відповідачів та погіршенням стану його здоров`я.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що апелянт мав право на реєстрацію свого права власності на будівлю котельні та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 до ухвалення постанови Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2021 року.

Крім того, постановою Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2021 року підтверджено та обставина, що ОСОБА_2 зобов`язаний був сплатити борг за договором позики у 2008 році.

Отже, матеріальна та моральна шкода фактично була завдана позивачу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 гривень в рахунок повернення боргу за договором позики та судові витрати в розмірі 1500 гривень (а.с.18-19)

Як вбачається із акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 25 березня 2016 року стягувач ОСОБА_1 виявив бажання залишити за собою майно не реалізоване на електронних торгах, а саме: будівлю котельні, яка розташована по АДРЕСА_1 на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будівель, закладів побутового обслуговування, загальною площею 0,0701 га, кадастровий номер 732210100:01:044:0645, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.20).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 травня 2016 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будівлі котельні та земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

Свідоцтвами приватного нотаріуса Кіцманського районного нотаріального округу Троянської М.М. від 20 травня 2016 року посвідчено, що ОСОБА_1 належить будівля котельні, площею 197,10 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель, закладів побутового обслуговування, загальною площею 0,0701 га (а.с.53-54).

30 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір завдатку.

Відповідно до умов вказаного договору позивач отримав грошову суму в розмірі 4000 доларів США в рахунок майбутніх платежів по договору купівлі-продажу будівлі котельні та земельної ділянки. ОСОБА_1 зобов`язувався до 1 серпня 2016 року вчинити державну реєстрацію права власності зазначених об`єктів нерухомості. Сторони також погодили, що у випадку, якщо порушення зобов`язання станеться з вини ОСОБА_1 , він зобов`язаний повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали попередню угоду щодо купівлі-продажу об`єктів нерухомості (а.с.82-83).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові (а.с.23-25).

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 липня 2017 року затверджена мирова угода між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про повернення завдатку та сплати додаткової суми грошей. Відповідно до умов вказаної угоди ОСОБА_1 визнав свої зобов`язання по сплаті боргу перед ОСОБА_4 , який становить 5000 доларів США та 1300 гривень судового збору, або 129 876 гривень (а.с.84).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2017 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будівлі котельні та земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.26-29).

Згідно з розпискою ОСОБА_4 від 17 листопада 2016 року ОСОБА_1 сплатив борг в сумі 3000 доларів США за договором завдатку від 30 травня 2016 року (а.с.88).

З договору про повернення боргу від 6 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_5 борг в сумі 84 000 гривень та інфляційні втрати в сумі 47000 гривень на виконання зобов`язань за договором позики від 30 серпня 2017 року, який був укладений на виконання ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 липня 2017 року (а.с.81).

Згідно з розпискою ОСОБА_4 від 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 сплатив борг в сумі 129 876 гривень на виконання ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 липня 2017 року. Претензій щодо виконання договору завдатку від 30 травня 2016 року у нього немає (а.с.87).

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 лютого 2018 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові (а.с.30-34).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будівлі котельні та земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.40-44).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові (46-52).

ОСОБА_1 звертався до державних реєстраторів щодо державної реєстрації права власності на спірну будівлю котельні та земельну ділянку, однак рішеннями від 14 березня 2018 року, 16 липня 2019 року, 17 липня 2019 йому було відмовлено через наявні обтяження речових прав на нерухоме майно, а також через те, що 1/2 частина спірного нерухомого майна зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с.89-92).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2008 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 150 000 гривень (а.с.110-113).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2021 року скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2008 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 , а отже позивач не має права на реєстрацію за собою спірного майна.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди

З позовної заяви вбачається, що позивач зазначав підставою для відшкодування матеріальної шкоди також ту обставину, що ОСОБА_2 тривалий час не виконує свої зобов`язання за договором позики від 15 квітня 2003 року.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції вказану обставину не врахував та не надав їй належної оцінки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, названа встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди. За відсутності хоча б однієї з наведених складових цивільна відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідні правові позиції Верховний Суд виклав у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі № 910/17533/19, від 21 квітня 2020 року у справі № 904/3189/19, від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17, від 8 липня 2020 року у справі №308/2764/17.

Суд апеляційної інстанції вважає, що причинний зв`язок між поведінкою ОСОБА_2 щодо тривалого невиконання зобов`язань за договором позики від 15 квітня 2003 року та діями ОСОБА_1 щодо укладення та виконання договору завдатку від 30 травня 2016 року, попереднього договору купівлі-продажу від 31 серпня 2016 року, а також договору позики від 30 серпня 2017 року відсутній. Вказана обставина виключає покладення на ОСОБА_2 відповідальності за завдану майнову шкоду.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди

Позивач в позовній заяві зазначав підставою для відшкодування моральної шкоди ту обставину, що ОСОБА_2 тривалий час не виконує свої зобов`язання за договором позики від 15 квітня 2003 року.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції вказану обставину не врахував та не надав їй належної оцінки.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довів, що існує зв`язок між поведінкою відповідачів та погіршенням стану здоров`я позивача.

Крім того, позивачем належними та допустимими доказами не доведено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях. Також позивачем не обґрунтовано розмір такої шкоди.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 березня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк