Справа № 175/43/20
Провадження № 2/202/1278/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Булгакової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк», третя особа: державний реєстратор дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецький Михайло Андрійович про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та вселення в житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк» про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та вселення в житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.10.2007 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «Перший українській міжнародний банк», та ним був укладений кредитний договір № 5748869, відповідно до якого йому надано кредит у розмірі 49 000 доларів США та договір іпотеки № 5749990, згідно з яким він передав в заставу банку в якості виконання зобов`язань нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1 . Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року з нього стягнуто заборгованість на користь банку. На підставі рішення суду було видано виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження, в рамках яких накладено арешт на все майно, що йому належить. 26.04.2018 року за виконавчими провадженнями винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу - ПАТ «ПУМБ» з підстав відсутності майна на яке можливо звернути стягнення. Наголошував, що він та його син зареєстровані в спірному будинку, але на даний час через незаконні дії відповідача не мають змогу користуватися житловим приміщенням та проживати в ньому. Право власності на спірний будинок зареєстровано за акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк», що є порушенням ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та підставою для скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за банком. Окрім цього, наголошував, що не отримував від банку жодних письмових вимог про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк» надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що кредитний договір та договір іпотеки до теперішнього часу є дійсними, правові підстави реєстрації права власності передбачені як самим договором іпотеки так і закріплено законодавством України. В укладеному договорі іпотеки сторони закріпили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Одним із способів звернення стягнення сторони погодили шлях позасудового врегулювання, відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, набуття права власності за банком відбулося на законних підставах, зокрема на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки, банк звернувся до компетентного органу для державної реєстрації права власності, а державний реєстратор здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - процедуру офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На сьогодні банк є єдиним та законним власником житлового будинку АДРЕСА_1 та має право реалізовувати своє право на власність. З моменту набуття права власності за банком, відповідно до умов п. 4.5 договору іпотеки позивач зобов`язаний був після прийняття рішення іпотекодержателем прийняти у власність домоволодіння, на письмову вимогу банка, добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання такої вимоги незалежно від факту наявності чи відсутності іншого житла для проживання, що в свою чергу було проігноровано з боку позивача.

Позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представник акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк» просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Державний реєстратор дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецький Михайло Андрійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк», яке змінило назву на акціонерне товариство «Перший українській міжнародний банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 57488696, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 49 000 доларів США.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 5749990, предметом якого є належний іпотекодавцю житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Переданий позивачем в іпотеку житловий будинок використовується ним як місце постійного проживання, іншого житла він не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 299544633 від 15.02.2022 року.

Згідно з підпунктами 4.1.1, 4.1.2 пункту 4.1 договору іпотеки іпотокодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання та у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору.

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимоги іпотекодержателя.

Згідно з підпунктами 4.7.1, 4.7.2 пункту 4.7 договору іпотеки у разі виникнення в іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Пунктом 5.7 договору іпотеки передбачено, що будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю згідно з умовами цього договору, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою, за місцем проживання іпотекодавця, вказаним у пункті 6 цього договору, або надані іпотекодавцю особисто. Сторони погодилися, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими іпотекодавцем на сьомий день з дня реєстрації іпотекодержателем рекомендованого листа або телеграми у відділенні поштового зв`язку/телеграфі (при цьому іпотекодавець несе ризик отримання таких листів та телеграм у строк, що перевищує 7 календарних днів), або в день особистого вручення іпотекодавцю, вказаний в повідомленнях та/або документах.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2018 № 138713655 в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки державним реєстратором Чернецьким М.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію за акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк» права власності на житловий будинок загальною площею 143, 2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава: договір іпотеки від 11.10.2007 року № 5749990; вимога № 2742, видана 05.09.2016 року акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк».

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України Про іпотеку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таким чином, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно в позасудовому порядку.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом № 1304-VII, поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, в тому числі й шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Таким чином, в державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за іпотекодержателем.

Висновки про те, що Закон № 1304-VII підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку містяться і в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 (провадження № 29771св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 686/20502/16-ц (провадження № 61-21021св18), від 14 липня 2021 року у справах № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20), № 201/7014/18 (провадження № 61-7373св20), від 30 вересня 2021 року у справі № 127/15802/15-ц (провадження № 61-16395св20).

З огляду на те, що житловий будинок загальною площею 143, 2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем як місце постійного проживання та він не має у власності інше нерухоме майно, а тому на нього не може бути звернуто примусово стягнення на підставі дії Закону № 1304-VII, в тому числі й шляхом реєстрації права власності за акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора Чернецького Михайла Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за якою проведено державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк».

Стосовно позовних вимог щодо вселення.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не має у власності іншого належного житла, окрім будиноку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо порушення його прав власника та усунення перешкод у користуванні будинком, які чинить акціонерне товариство «Перший українській міжнародний банк».

Враховуючи те, що право власності на житлове приміщення банк набув з порушенням вимог чинного законодавства, що встановлено судом, вимоги ОСОБА_1 щодо вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1 536, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк», третя особа: державний реєстратор дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецький Михайло Андрійович про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та вселення в житловий будинок - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Чернецького Михайла Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за якою проведено державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за акціонерним товариством «Перший українській міжнародний банк».

Вселити ОСОБА_1 до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «Перший українській міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда