ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м.Суми

Справа №591/337/21

Номер провадження 22-ц/816/354/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК»на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2021 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 вересня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н шляхом підписанні анкети-заяви, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому було збільшено до 10000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 16635,16 грн, з яких: 12327,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4307,644 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12327,72 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції не врахував, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, які виникли на підставі договору приєднання. Укладаючи кредитний договір, сторони досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Відповідач факту укладання чи не укладання договору не оспорює, розрахунок заборгованості не спростувала, відсутність заборгованості та виконання нею належним чином умов договору не довела, тому суд помилково відмовив у задоволенні позову банку. У разі незгоди із розрахунком, наданим банком, суд повинен був здійснити свій розрахунок заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк ОСОБА_1 не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 12327,72 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказаною заявою сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: Платіжна картка: Універсальна. Валюта: Гривня. Сума кредитного ліміту 100 грн. Базова відсоткова ставка: 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки № (відсутній) (а.с. 70).

Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, а також інформацію наступного змісту: «Я ознакомился и согласен с условиями и Правилами предоставления банковских услуг. А также Тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Своей подписью я подтверждаю факт получения полной информации об условиях кредитования в ПриватБанке, а также его местонахождения. Я выражаю согласие с тем, что настоящее Заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком Договор о предоставлении банковских услуг».

У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами була ознайомлена та дала згоду відповідачка.

Додані банком до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані (а.с. 72-77).

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем 10 вересня 2008 року, сторонами було погоджено наступне: пільговий період до 30 днів; базова відсоткова ставка 3 % на місяць (або 36% на рік) з розрахунку 360 днів у році на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів у сумі 250 грн + 5 % від ціни позову (а.с. 71).

Згідно з розрахунком банку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2020 року становить 16635,16 грн, з яких: 12327,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4307,644 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України.

Однак, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 тільки заборгованість за простроченим тілом кредиту 12327,72 грн.

Рішення про відмову позивачу у задоволенні позву обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять доказів погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користуванням кредитними коштами у розмірі 3,4 % на місяць (40,80 % на рік), 3,5 % на місяць (42,00 % на рік) та 3,6 % на місяць (43,20 % на рік). Тому, розрахунок позивача нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредиту відсотків як договірних є неправильним та свідчить про необґрунтованість вимог позивача. Отже, станом на 01 червня 2019 року (до цієї дати позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредиту і додавав до тіла кредиту), заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) відсутня, оскільки позивачем додано до тіла кредиту відсотків на загальну суму 18519,98 грн, а пред`явлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту на суму 12327,72 грн, тобто фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку повернуті позивачу в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як убачається із розрахунку заборгованості, за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року включно, позивачем щомісячно, починаючи з 01 липня 2015 року і до 01 червня 2019 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту, що підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості, на загальну суму 18519,98 грн.

Проте, такий порядок погашення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався, а односторонні дії банку щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за користування кредитними кошами.

Отже, станом на 01 червня 2019 року (до цієї дати позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредиту і додавав до тіла кредиту), заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) відсутня, оскільки позивачем додано до тіла кредиту відсотків на загальну суму 18519,98 грн, а пред`явлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту на суму 12327,72 грн, тобто фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку повернуті позивачу в повному обсязі. Після 01 червня 2019 року, відповідно до розрахунку та виписки по картці/рахунку, витрати кредитних коштів відсутні.

Крім того, як убачається з розрахунку заборгованості, банком в односторонньому порядку було змінено розмір погодженої сторонами річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме: з 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00 % на рік) до 2,5 % на місяць (30,00 % на рік), з 2,5 % на місяць (30% на рік) до 2,9 % на місяць (34,80 % на рік), з 2,9 % на місяць (34,80 % на рік) до 3,6 % на місяць (43,20 % на рік), з 3,6 % на місяць (43,20 % на рік) до 3,5 % на місяць (42,00 % на рік), 3,5 % на місяць (42,00 % на рік) до 3,4 % на місяць (40,80 % на рік).

Матеріали справи не містять доказів погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,4 % на місяць (40,80 % на рік), 3,5 % на місяць (42,00 % на рік), 3,6 % на місяць (43,20 % на рік).

Тому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що розрахунок позивача нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредиту відсотків як договірних є неправильним та свідчить про необґрунтованість вимог позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 12327,72 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про протилежне висновків суду першої інстанції не спростовують та не грунтуються на доказах.

Твердження позивача, що у разі незгоди із розрахунком, наданим банком, суд повинен був здійснити свій розрахунок заборгованості, не ґрунтується на принципі диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ«ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко