Справа № 523/5462/21
Провадження №2/523/3173/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"31" січня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи: Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулась Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи: Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло право кредитора за кредитним договором №05/01/2008/840-К/23 від 16.01.2008 року, проте під час здійснення своїх законних прав, щодо нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці позивача, стало відомо про перебування вказаного майна під арештом, накладеним старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ (В-15/-117 від 12.08.2009 (реєстраційний номер обтяження 10137426).

Позивач вказує, що наявність арешту на належне йому майно порушує його майнові права щодо розпорядження власністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Процесуальним правом щодо подачі відзиву на позовну заяву, не скористалися.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі через велику завантаженість державних виконавців.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Договору №GL3N016222 про відступлення прав вимоги, від 08.04.2020 року, укладеного між ПАТ «КБ «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», позивач набув права кредитора за кредитним договором №05/01/2008/840-К/23 від 16.01.2008 року, забезпечення виконання якого є іпотечне майно а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформаційно довідки №239515563 від 30.12.2020 року, на обєкт нерухомого майна квартиру, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», накладено арешт старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ (В-15/-117 від 12.08.2009 (реєстраційний номер обтяження 10137426).

З матеріалів справи вбачається, що було завершено виконавче провадження та знищено його за закінченням строку зберігання, отже вказане обтяження унеможливлює, в повній мірі, реалізувати права іпотекодержателя на вказане майно.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.1 Закону України « Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ч.6,7 ст.3 Закону України « Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном, і суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265, 280-283 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи: Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, код ЄДРПОУ 38750239) що розташована за адресою: м. Одеса, пров. 1-й Соляний, будинок 3, квартира 2, накладеного на підставі постанови державного виконавця Теличко Н.Б., Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-15/-117 від 12.08.2009 року, реєстраційний номер запису про обтяження 10137426.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повне судове рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя: