ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м.Суми

Справа №587/2259/20

Номер провадження 22-ц/816/283/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буланова Олексія Михайловича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2021 року в складі судді Хитрова Б.В., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2020 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 13 серпня 2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC2 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 26 вересня 2020 року виникла заборгованість у сумі 35613 грн 95 коп., з яких: 12759 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 21004 грн 38 коп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1850 грн 00 коп. - пеня.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 35613 грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2021 року позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» задоволені.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» суму заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC2 від 13 серпня 2016 року в розмірі 35613 грн 95 коп., яка складається з наступного: 12759 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 21004 грн 38 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1850 грн 00 коп. - пеня.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» 2102 грн 00 коп. в рахунок повернення судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Буланов О.М., не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та пенею, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «АКЦЕНТ-БАНК» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вказує, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом у розмірі 12759 грн 57 коп. (фактично отримана сума кредитних коштів), оскільки заборгованість по відсоткам та пені нарахована безпідставно та не погоджена сторонами.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 12759 грн 57 коп. не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

У запереченні на апеляційну скаргу АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2016 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC2 та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ «АКЦЕНТ-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26 вересня 2020 року року становить 35613 грн 95 коп., яка складається з наступного: 12759 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 21004 грн 38 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1850 грн 00 коп - пеня.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, позивачем по справі, по укладеному договору, то право останнього порушене, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і зазначена сума підлягає стягненню.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України регламентовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи положення статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, вважав, що сторонами договору погоджено усі його умови, на підставі чого стягненню з відповідача підлягали усі суми.

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції не переконливими, оскільки вони зроблені без врахування договору як правової підстави для виконання зобов`язання.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приймає доводи апелянта щодо не підписання та непогодження його із умовами про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені з огляду на наступне.

Надані позивачем у якості доказів заява позичальника, витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщеного на сайті https:bank.com. ua/terms в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», який не містить підпису відповідача, не можуть свідчити про дотримання прав споживача послуг, не мають між собою жодного зв`язку, тому що в кожному з них не має застереження про їх поєднання взаємними договірними умовами тощо.

Відтак суд першої інстанції зробив хибний висновок про наявність підстав для задоволення позову, ґрунтуючись тим, що зазначені документи становили спільно між собою та з Умовами кредитування єдиний договір з його обов`язковими умовами та реквізитами.

Матеріали справи містять роздруківку наданого банком Витягу з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с. 7- 11). Водночас, доказів на підтвердження факту безпосереднього ознайомлення відповідача із Умовами і правилами, позивачем не надано. А тому, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідач був належним чином ознайомлений і погодився із зазначеними Умовами і правилами.

Істотними умовами договору, відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із суті зазначеного слідує, що умови про розмір та порядок нарахування пені за кредитним договором є істотними.

За таких підстав, в даному випадку є неможливим застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки неможливо визначити які Умови і правила були надані відповідачу для ознайомлення під час укладання кредитного договору.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019, справа №342/180/17).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019, справа №342/180/17).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи наведене, керуючись висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки фактично отримані та використані кошти не були повернуті позичальником, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 12759 грн 57 коп., проте суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 21004 грн 38 коп. та пенею в сумі 1850 грн 00 коп., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею. Отже, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Буланова О.М. підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову зі ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 753 грн 15 коп. та при задоволенні апеляційної скарги з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3153 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буланова Олексія Михайловича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2021 року в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 21004 грн 38 коп. та пені в сумі 1850 грн 00 коп. скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 753 грн 15 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3153 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко