Справа № 396/1624/21
Провадження № 2-о/396/8/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2022 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю: секретаря судового засідання Білухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новоукраїнка, в порядку окремого провадження цивільну справу №396/1624/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із указаною заявою, яку мотивує тим, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується витягом з держреєстру актів запису про народження та копією форми № 1.

Паспортом громадянина України не документувався. Заявник звернувся до Новоукраїнського районного центру Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області із заявою про видачу паспорта громадянина України на підставі статті 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-ПІ: «Набуття громадянства України за походженням, - особа, яка народилася на території України від іноземців, які проживають на території України, і не набула з народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України». Однак отримав відмову у зв`язку з тим, що не представилось можливим встановити факт проживання заявника в Україні на законних підставах, не підтверджено особу заявника та не надано документу про проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Заявник зазначає, що факт його постійного проживання на території України підтверджують довідки та інші документи, зібрані за місцем його проживання та працевлаштування (письмові докази в матеріалах справи).

Зокрема, з 19.12.1984 року по 22.05.1986 року заявник був зареєстрований та проживав в с.Малотимошівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. В той час працював у вагонному депо Помічна Одесько-Кишинівської залізниці, що підтверджується відповідними довідками.

16.07.1985 року заявник документувався паспортом громадянина колишнього СРСР, що підтверджується копією довідки форми №1, виданої Новоукраїнським РВ УМВС. Отримав паспорт серії НОМЕР_1 виданий 16.07.1985 року Новоукраїнським РВ УМВС в Кіровоградській області.

У червні 1986 року заявник поїхав в м..Архангельськ на заробітки. У 1988 році повернувся та з 06.12.1988 по 16.09.1989 року був зареєстрований та проживав в с.Підлісний Мукарів Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується випискою з погосподарської книги.

З 2 червня 1989 року заявник почав працювати на Дунаєвецькій суконній фабриці, де пропрацював до 16 червня 1993 року. Комунальна установа Дунаєвецької районної ради «Трудовий архів» підтверджує факт працевлаштування та перебування ОСОБА_1 на території України з 1989 по 1993 рік. Про це свідчать архівні витяги з книги наказів по Дунаєвецькій суконній фабриці ім.Леніна про прийняття на робу та звільнення ОСОБА_2 .

Однак, знявшись з реєстрації в с.Підлісний Мукарів Дунаєвецького району Хмельницької області, заявник не пам`ятає, де в подальшому був зареєстрований. Заявник намагався в позасудовому порядку встановити місце своєї реєстрації, але за даний період не вдалося встановити місце реєстрації заявника після 16.09.1989 року. Після звільнення з Дунаєвецької суконної фабрики заявник приїхав до сестри в с.Малотимошівка, де проживав без реєстрації. З 16.11.2007 року заявник перебував на лікування в Кіровоградській обласній психіатричній лікарні. З 01.08.2012 року по теперішній час заявник проживає в с.Семенасте Новоукраїнського району.

Рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року заявнику потрібне для отримання паспорту громадянина України в Новоукраїнському районному центрі Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Ухвалою від 07.12.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони заявника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань не подавали.

Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126,133,135, національність «росіянин» (а.с.10) та підтверджується копією форми №1 про видачу паспорта (а.с.9).

З 19.12.1984 року по 22.05.1986 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в с.Малотимошівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується довідкою Малопомічнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 24.05.2013р. №165 (а.с.19).

Відповідно до довідки від 21.05.2013 року ОСОБА_1 працював в вагонному депо Помічна Одесько-Кишинівської залізниці в період з 12.12.1984 року по 02.02.1986 року (а.с.20).

Згідно з виписки з погосподарської книги №3 за 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 роки виданої Дунаєвською селищною радою Дунаєвського району Хмельницької області від 11.04.2018 р. №6/132, головою двору с.Підлісний Мукарів Дунаєвецького району Хмельницької області був ОСОБА_1 , який прибув 06.12.1988 року з м.Архангельськ, вибув 16.09.1989 року в м.Дунаївці (по женитьбе), як записано в документі (а.с.17).

Відповідно до архівного витягу від 13.09.2018 р. №1970 «Трудового архіву» Комунальної установи Дунаєвецької районної ради, вбачається, що відповідно до наказу №84-к від 02.06.1989 р. Дунаєвської суконної фабрики ім.Леніна, ОСОБА_1 з 05.06.1989 р. був прийнятий як зазначено в оригіналі «в хоздвор исполнителем художественно-оформительських работ» та відповідно до наказу №55-к від 16.06.1993 року Дунаєвської суконної фабрики ім.Леніна, ОСОБА_1 з 16.06.1993 року звільнений з роботи з посади штукатура-маляра по ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.14).

Як вбачається з особової картки працівника (форма №П-2), ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підставі паспорта серії НОМЕР_2 виданого 16.07.1985 р. Новоукраїнським РОВД Кіровоградської області. (а.с.15).

Відповідно до довідки Кіровоградської психіатричної обласної лікарні від 24.03.2008 року №725/25, з 16.11.2007 року заявник перебував на лікування в Кіровоградській обласній психіатричній лікарні по дату видачі довідки 24.03.2008р. (а.с.18).

Згідно довідки Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 30.05.2013 року №226, вбачається, що ОСОБА_1 проживає на території Семенастівської сільської ради в с.Семенасте з 01.08.2012р. по час надання довідки станом на 30.05.2013р. (а.с.21).

Судом також встановлено, що згідно даних Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, Дунаєвської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований чи знятий з реєстраційного обліку не значився та не значиться, відомості щодо реєстрації його місця проживання станом на 1991 рік відсутні, також відсутні відомості щодо належності до громадянства України, реєстарції місця проживання, документування паспортом громадянина СРСР зразка 1974р. та документуванням паспортом громадянина України зразка 1994 року (а.с.22, 23, 24, 25, 26).

Заявник звернувся 05.10.2021 року до Новоукраїнського сектору УДМС України в Кіровоградській області з заявою про видачу паспорта громадяднина України на підставі ст.7 ЗУ «Про громадянство України» (а.с.11), однак заявнику було відмовлено, оскільки після проведеної перевірки не представилося можливим встановити факт проживання на законних підставах на території України станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р.. В разі подання заяви, заявнику необхідно подати документ, що підтверджує особу заявника та документ про проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, після вирішення питання по суті заявнику запропоновано звернутися з заявою до територіального підрозділу міграційної служби за місцем проживання щодо набуття громадянства на підстав п.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» (а.с.12-13).

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц вказав на те, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України».

Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачає набуття громадянства України за народженням: особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України; особа, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, є громадянином України; особа, яка народилася за межами України від осіб без громадянства, які постійно на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства іншої держави, є громадянином України; особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України ; особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України ; особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України ; новонароджена дитина, знайдена на території України, обоє з батьків якої невідомі (знайда), є громадянином України ; особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

На ч.4 ст.7 Закону України «Про громадянство України», заявник посилався при зверненні до міграційної служби для оформлення паспорта.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч. 1 ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами а - в пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 вказаного Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Як встановив суд, ОСОБА_1 народився на території України, має національність «росіянина», відомості про місце проживання батьків матеріали справи не містять, суду відомо, що в 1988 році ОСОБА_1 перебував в м.Архангельськ Росія, паспорт громадянина України не отримував, громадянства України за життя не набув, відсутні докази про отримання чи не отримання ОСОБА_1 громадянства іншої держави, доказів про наявність в заявника паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року суду не надано та доказів, що заявник перебував у громадянстві колишнього СРСР також не надано.

Під час розгляду справи заявником не надано суду доказів, які б підтверджували факт свого постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, суду надано докази щодо народження на території України, проживання на території України в період з 19.12.1984 року по 22.05.1986 роки.

Єдиним доказом, який знаходиться в матеріалах справи є архівний витяг від 13.09.2018 р. №1970 «Трудового архіву» Комунальної установи Дунаєвецької районної ради, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працював в Дунаєвській суконній фабриці ім.Леніна в період з 05.06.1989 року по 16.06.1993 роки (а.с.14), який не підтверджує факт проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, а підтверджує, що ОСОБА_1 мав трудові відносини, однак доказів, що ОСОБА_1 проживав на території України, був зареєстрований на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, в тому числі в м.Дунаївці Хмельницької області, суду не подано.

Оскільки під час розгляду справи заявником не надано належних та достовірних доказів на підтвердження факту свого постійного (безперервного) проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року, у зв`язку з чим в заяві слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року, Законом України «Про громадянство України», статтями 4-13,76-89,258-273,315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту постійного проживання на території Українистаном на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22.03.2022 року.

Суддя: А. А. Русіна