ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання трудового договору недійсним, поновлення на роботі та сплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» (далі - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі") про визнання трудового договору недійсним, поновлення на роботі та сплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи його тим, що 24 квітня 2019 року його було призначено на посаду юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту з правового забезпечення акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» з посадовим окладом 9 500 грн. та премією, визначеною колективним договором, на строк з 25 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року. 25 жовтня 2019 року із займаної посади був звільнений на підставі закінчення строку трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, про що внесено відповідні відомості до трудової книжки за № 5,6.

Вказував, що укладення саме строкового трудового договору не відповідало його інтересам та під час подання ним заяви 24 квітня 2019 року про прийняття на роботу зазначив про строковість його дії лише внаслідок наполяганні на цьому працівників відділу кадрів, посилаючись на усталеність відповідної практики. При цьому, у самій заяві він не вказував сімейних чи інших обставин, що спонукали його до підписання саме строкового трудового договору, оскільки такі обставини відсутні. Зазначав, що непідписання заяви визначеної форми мало б наслідком неприйняття його на роботу.

Посилаючись на вимоги статті 23 КЗпП України, вказував, що необхідність укладення строкового трудового договору повинна бути зумовлена характером наступної роботи, умовами її виконання, інтересами працівника та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому, під характером роботи розуміється така робота, що не виконується постійно, зокрема, сезонна, а під умовами виконання роботи розуміється така робота, що хоча і має постійних характер, але в силу певних обставин не може бути встановлена на невизначений строк, зокрема, при заміщенні тимчасово відсутнього працівника.

Оскільки виконувана ним робота характеру сезонної не мала, тобто не була тимчасовою, довіреність на право представлення інтересів компанії була видана строком на 1 рік, завдання, які він виконував, мали постійний характер, посилаючись на те, що відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів», укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним в частині визначення строку, просив суд першої інстанції визнати трудовий договір недійсним у частині визначення строку; визнати звільнення з посади юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту з правового забезпечення за ч. 2 ст.36 КЗпП України незаконним; визнати наказ №3318-к від 25 жовтня 2019 року про звільнення з посади незаконним та скасувати його; поновити на посаді юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту з правового забезпечення з 26 жовтня 2019 року; зобов`язати відповідача внести запис у трудову книжку серії НОМЕР_1 про визнання недійсним запису №6 «Звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору (ст.36 п.2 КЗпП України). Провідний фахівець О.М. Зарубіна н.3318-к від 25 жовтня 2019 року» та поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2019 року по 28 грудня 2019 року у розмірі 28 307,02 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов в частині визначення строку, поновлення на роботі та сплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що він у заяві про прийом на роботу не зазначав про обставини або причини, що спонукають його найматися на роботу за строковим трудовим договором, що є обов`язковим відповідно до частині 2 статті 23 КзпП України. Відсутність вказаних відомостей у заяві є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку, тобто є безстроковими.

Відповідачем АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що згідно наявних в матеріалах справи доказах вбачається, що укладення з позивачем строкового трудового договору було обумовлено необхідністю виконання на підприємстві певного обсягу робіт, про що було повідомлено останнього під час його укладання. Під час звільнення позивачу були виплачені усі належні йому кошти. Спричинення позивачу моральної шкоди нічим об`єктивно не підтверджено.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2019 року керівником департаменту з правового забезпечення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» Татаринцевою М.А. прийнято розпорядження №39/1890 про перерозподіл виконавчих проваджень між юрисконсультами виконавчої дирекції департаменту з правового забезпечення та надано вказівку менеджеру ОСОБА_2 провести інвентаризацію та передати на підставі акту приймання - передачі менеджеру Голбан Н.А. у строк до 01 квітня 2019 року виконавчі провадження, зокрема по Дніпровській дільниці виконавчі провадження про стягнення з боржників заборгованості за рішеннями судів 2016-2018 р.р. Цим розпорядженням визначено, що розподіл нових виконавчих документів про стягнення заборгованості з боржників здійснювати за принципом територіальності виконання та з урахуванням навантаження.

15 лютого 2019 року керівником департаменту з правового забезпечення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» Татаринцевою М.А. прийнято розпорядження №40/1890 про затвердження плану заходів щодо погашення кредиторської та дебіторської заборгованості.

26 лютого 2019 року менеджером ОСОБА_2 здійснено розсилку нагадування про потребу виконання розпорядження №40 від 15 лютого 2019 року юрисконсультам підприємства.

28 лютого 2019 року менеджером ОСОБА_2 складено службову записку в.о. заступника керівника департаменту з правового забезпечення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» Голбан Н.А. про доцільність, у зв`язку з виробничою необхідністю, прийняття на роботу за строковим трудовим договором на 6 місяців юрисконсульта Дніпровської дільниці. Дану необхідність обґрунтувала тим, що станом на 01 січня 2019 року у провадженні юрисконсультів Дніпровської дільниці перебуває 95 справ за позовами товариства та 32 справи за позовами проти товариства, 918 справ наказного провадження, 3 240 виконавчих проваджень за рішеннями судів. У 2018 році у штаті Дніпровської дільниці було 8 одиниць, а після реформи ринку електроенергії 1 юрисконсульт звільнений, а 2 перейшли до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». Через структурні зміни у підприємства відсутні вакантні посади юрисконсультів Дніпровської дільниці. Внаслідок цього та через прийнятті розпорядження №39,40 від 15 лютого 2019 року, навантаження на дільницю збільшено. З метою виконання заходів, спрямованих на проведення роботи з дебіторською заборгованістю, прохала розглянути можливість прийняття працівника на посаду юрисконсульта Дніпровської дільниці ДПЗ на умовах строкового трудового договору.

01 березня 2019 року у відділ по підбору та адмініструванню персоналу надійшла заявка на підбір юрисконсульта Дніпровської дільниці ДПЗ за строковим трудовим договором на 6 місяців. Заявкою визначено функціональні обов`язки - ведення претензійно-позовної роботи, представництво у судах, ведення виконавчих проваджень, стягнення дебіторської заборгованості.

11 квітня 2019 року позивач подав на ім`я генерального директора АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заяву про прийняття його на посаду юрисконсульта департаменту з правового забезпечення за строковим трудовим договором з 25 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року, яка була погоджена керівником та в.о. заступника керівника ДПЗ Татаринцевою М.А., Голбан Н.О. , менеджером ОСОБА_2 , а також начальником відділу по підбору та адмініструванню персоналу Кузнєцовою І.А .

Наказом відповідача за №1235-к від 24 квітня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту правового забезпечення за строковим трудовим договором з 25 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року. Підставою прийняття на роботу є заява працівника. 25 квітня 2019 року позивач ознайомився з наказом, зауважень до нього не мав.

До трудової книжки позивача внесено запис №5 від 25 квітня 2019 року про прийняття на роботу на підставі наказу №1235-к на посаду юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту правового забезпечення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі».

10 травня 2019 року позивачем підписано акт приймання-передачі виконавчих проваджень, що знаходяться у Дніпровському ВДВС, акт приймання-передачі виконавчих проваджень, що знаходяться у Самарському ВДВС; акт приймання-передачі виконавчих проваджень, що знаходяться у Солонянському ВДВС; акт приймання-передачі справ, що знаходяться у Самарському суді.

06 червня 2019 року менеджером ОСОБА_2 розіслано електронною поштою працівникам підприємства, в тому числі і позивачу, лист про проведення інвентаризації виконавчих проваджень у строк до 01 серпня 2019 року.

03 жовтня 2019 року менеджером ОСОБА_2 розіслано електронною поштою працівникам підприємства, в тому числі і позивачу, лист про доведення до відома плану-графіку передачі матеріалів по списанню безнадійної заборгованості по виконавчим провадженням, що знаходяться у провадженні дільниць ДПЗ. Сам план робіт є додатком до листа та з його змісту вбачається, що позивачу визначено наступний обсяг роботи: підготовка матеріалів на списання стосовно 194 боржників, який він мав виконати у строк з 21 жовтня 2019 року по 25 жовтня 2019 року.

25 жовтня 2019 року працівниками Дніпровської дільниці департаменту правового забезпечення складено акт невиходу ОСОБА_1 на роботу та відсутності на робочому місці понад трьох годин.

Позивачем факт невиходу на роботу 25 жовтня 2019 року не заперечується, проте він зазначає, що не з`явився на робоче місце, оскільки йому було надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з викликом його, як потерпілого у кримінальному провадженні, слідчим для допиту.

Докази складення та подання ним заяви про надання йому відпустки тривалістю в один день 25 жовтня 2019 року без збереження заробітної плати надано не було.

25 жовтня 2019 року відповідачем прийнято наказ №3318-к, яким позивача звільнено з посади юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту правового забезпечення 25 жовтня 2019 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Підставою прийняття наказу визначено інший наказ - №1235-к від 24 квітня 2019 року. З наказом позивач ознайомлений 28 жовтня 2019 року та висловив свою незгоду.

25 жовтня 2019 року відповідачем складено та надіслано через національного поштового оператору зв`язку лист на ім`я позивача, у якому його повідомлено про розірвання трудового договору та про необхідність явки для отримання трудової книжки.

Того ж дня відповідачем прийнято наказ №722а/1001 про скасування виданої 07 травня 2019 року за №307 довіреності на ім`я позивача. Повідомлення про скасування довіреності розіслано відповідачем до місцевих судів м.Дніпра.

25 жовтня 2019 року до трудової книжки позивача внесено запис №6 про його звільнення на підставі наказу №3318-к від 02 жовтня 2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладення строкового трудового договору з позивачем було зумовлено реформою ринку електричної енергії, внаслідок чого відбувся розподіл мереж та зміни у структурі та штатному розписі відповідача, були звільненні троє з восьми юрисконсультів Дніпровської дільниці департаменту правового забезпечення, курівництвом відповідного підрозділу було встановлено факт надмірного навантаження, окрім іншого, строковість трудового договору позивача була обумовлена потребою у зверненні значної кількості виконавчих проваджень, та необхідністю списання безнадійної заборгованості. По встановленню даного факту оголошено добір на посаду юрисконсульта Дніпровської дільниці департаменту з правового забезпечення на умовах строкового трудового договору. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, виявивши бажання участі у доборі, подав заяву про прийняття його на роботу за строковим трудовим договором з 24 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року. З наказом про прийняття на роботу був ознайомлений, ніяких зауважень до нього не вносив, не ініціював внесення змін до трудового договору, та у судовому порядку не оскаржував. Отже, сторонами було погоджено строк дії трудового договору у зв`язку з чим звільнення позивача з займаної посади відбулося по закінченню строку його дії, відповідно до положень пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи у зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи наявні докази, з яких вбачається, що у 2019 році «ДТЕК Дніпровські електромережі», внаслідок державного реформування ринку електричної енергії відбулися і структурні зміни у штаті, що у свою чергу призвело до збільшення навантаження на дільниці, при цьому розпорядженням №39/1890 та № 40/1890 від 15 лютого 2019 року затверджено план заходів з погашення кредиторської та дебіторською заборгованістю, здійснення перерозподілу функціонального навантаження по веденню виконавчих проваджень по вказаним заборгованостям, а також проведення інвентаризації виконавчих проваджень. У зв`язку з чим, було прийнято рішення про оголошення добору на строкову посаду юрисконсульта. Позивач, подаючи заяву про прийняття його на посаду юрисконсульта департаменту з правового забезпечення, зазначав про отримання посади саме за строковим трудовим договором, зазначивши період його дії, а саме з 25 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року, що у свою чергу свідчить про те, що останньому було відомо, що посада є строковою, метою якої є виконання певної роботи за встановлений період часу. З наказом про прийняття на роботу був ознайомлений, ніяких зауважень до нього не вносив, не ініціював внесення змін і до трудового договору, у судовому порядку не оскаржував.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами було погоджено строк дії трудового договору, сплив якого і став підставою для звільнення позивача, що цілком відповідає нормам чинного трудового законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону.

Відсутність посилань працівника у заяві про прийняття на посаду на підстави, які обумовили останнього укласти строковий договір не є підставою для визнання його в цій частині недійсним, зважаючи на те, що укладаючи відповідний трудовий договір як роботодавець так і працівник усвідомлювали його правову природу, тобто строковість договору, та вступивши в трудові відносини, позивач, будучи обізнаним про порядок роботи та строки її виконання, будь-яких зауважень до відповідача не мав.

Зважаючи на недоведеність факту незаконного звільнення позивача, відсутності підстав для визнання недійсним трудового договору в частині встановлення його строковості, вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення на його користь моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.