н/п 2/490/505/2022 Справа № 490/4714/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючої - судді Гуденко О.А.,

з участю секретаря Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

17 червня 2021 представник позивача - адвокат Бочаров А.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія " ", у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 341 991 грн 43 коп., з яких 46372,43 грн як грошову компенсацію за понесені витріти на лікування потерпілого, 7619 грн як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого, 216 000 грн страхове відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності, страхове відшкодування моральної шкоди на суму 72 000 гривень.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2021 в м.Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF CF 85.460» р.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом, р.н. НОМЕР_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзжу частину дороги та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від отриманих тілесних ушкоджень.

В результаті було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим

Проте, як передбачено діючим законодавством, майнова та моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовуються незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Під час перебування на стаціонарному лікуванні з 09.04. 2021 по 15.04.2021, позивач поніс витрати на лікування сина - а саме придбання лікарських засобів, препаратів, адже ОСОБА_3 на той час перебував у вкрай важкому стані та не міг самостійно нести витрати на своє лікування.

Згідно вимог ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір якого утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку; відшкодування витрат на поховання, загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Позивач як батько померлого, як непрацездатна особа пенсійного віку, яка була на його утриманні, має право на відшкодування шкоди у розмірі частки, яка припадала на його утримання від доходів померлого, що здійснюється щомісячними платежами. Позивач проживав спільно з сином, син матеріально допомогав йому, оскільки той мав мінімальну пенсію, утримував житло, в якому проживав позивач, надавав кошти на його лікування. Оскільки на утриманні загиблого перебував лише батько-пенсіонер, то позивачу належить страхове відшкодування , пов`язане з вттратою годувальника у розмірі 216 000 грн , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2021 рік у розмірі 6000 грн за 36 місяців.

Враховуючи, положення п.27.3 вказаного Закону України , моральну шкоду у розмірі, що дорівнює 12 мінімальним заробітним платам на час загибелі ОСОБА_3 слід стягнути з страховика, що дорівнює 72 000 грн.

Також позивач поніс витарти на поховання сина, що підтверджуються відповідними квитанціями, які також підлягають відшкодуванню страховиком.

Станом на момент ДТП відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, життю, здоров`ю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 8293316, який, станом на 09.04.2021, був діючим.

Також зазначив, що очікує понести судові витрати при розгляді справи в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06. 2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою від 22.06.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

17.09.2021 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову виходячи з наступного. Так, на його думку чинне законодавство України передбачає випадки, з настанням яких страховик має право призупинити строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування . Наразі страхова компанія не відмовляла у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинила прийняття рішення .

Адже за результатами розгляду кримінального провадження №0000399у справі щодо притягнення водія застрахованого транспортного засобу «ДАФ» р.н. НОМЕР_1 до кримінальної відповідальності за настання ДТП, рішення ще не прийнято, отже органом досудового розслідування чи судом ще не надано вичерпний аналіз дій або бездіяльності водія автомобілю та сина позивача. Наслідком вказаного аналізу може бути встановлення факту наявності грубої необережності потерпілим, що стало причиною ДТП, або факту відсутності вини водія транспортного засобу, що в свою чергу впливає на розмір страхового відшкодування та має значення для встановлення факту страхового випадку.

Таким чином, звернення представника позивча з позовом до суду до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні є передчасним, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів, що права позивача порушено.

Також зазначили, що загальна сума позовних вимог перевищує розмір страхової шкоди за шкоду,заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, яка згідно вказаного полісу становить 260 000 грн на одного потерпілого, отже вимоги позову заявлені понад передбачений страховим полісом ліміт відповідальності страховика.

Також вказали на відсутність надання позивачем доказів, що він перебував на утриманні потепілого , крім того він отримує пенсію на рівні прожиткового мінімумум , встановленого законом , отже відсутні фактичні обставини, які свідчать про потребу позивача у матеріальній допомозі , передбаченій ст. 202 СК України.

27.09.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він повністю підтримав свої позовні вимоги, зважаючи на їх доведеність, обгрунтованість відповідними положеннями чинного законодавства. При цьому зазначив, що позивач не проти часткового задволення позовних вимог в межах ліміту страхової відповідальності страховика за полісом.

Протокольною ухвалою суду від 17.11.2021 року закрито підготовче проваження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до встановленого ЦПК порядку.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 30 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000399 прийнятою слідчим слідчого відділу ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Білоусовим А.А., 09.04.2021 приблизно о 18.20 год., в м.Миколаєві по вул.Велика Морська відбулася ДТП ( наїзд на пішохода) , за участю автомобіля ДАФ , р/н НОМЕР_1 з напівпричіпом під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який раптово у темпі бігу почав перетинати проїзжу частину вулиці справо наліво по ходу руху транспортного засобу. Водій застосував гальмування керованого ним ТЗ, але уникнути наїзду на пішохода не зміг.

В результаті вищевказаної ДТП пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні пошкодження, з якими був доставлений до КНП ММР МЛШМД, від яких в подальшому помер.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження слідчий дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР і з технічної точки зору його дії не знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 1440 та листка непрацездатності, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні в ЛШМД з 09 по 15 квітня 2021 року, де помер, причина смерті - тупа поєднана травма тіла.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.04.2021 року.

Згідно з полісом №АР 8293316 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб « DAF CF 85.460» , р.н. НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «УПСК", та станом на 09.04.2021, був діючим, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн.

Також Актом від 26.04.2021 року підтверджується, що позивач фактично проживав разом з сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та перебував на його утриманні.

ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком, яка на період з травня 2020 року по квітень 2021 року становила по 2100- 2551 грн на місяць.

Згідно довідки № 2-05 від 06.05.2021 року, загиблий ОСОБА_3 працював у ТОВ «Укрбіорост» на посаді робітника з благоустрою з 13 березня 2020 року по день смерті та його середньомісячний заробіток за останні 6 місяців становив 11 770 грн 50 коп після вирахування обов`язкових утримань.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача, збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи».

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів».

Відповідно до п. 24.3. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 17.06.2021 року звернувся з позовною заявою про відшкодування шкоди внаслідок використання застрахованого транспортного засобу, безпосередньо до Центрального районного суду м.Миколаєва, тобто в межах 3-річного строку на таке звернення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року(справа №465/4621/16к) У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Щодо сум страхового відшкодування судом встановлено.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

На підтвердження свох позовних вимог, представник позивача додав до позовної заяви фіскальні чеки, розрахункову квитанцію на придбання лікарських засобів на загальну суму 10 372 грн 40 коп. за 11-14 квітня 2021 року, та медичних препаратів на загальну суму 36 000 грн за 12.04.2021 року, де платником зазначено ОСОБА_1 .

Таким чином, підтвердженими належними доказами витрати ОСОБА_1 на лікування потерпілого сина на суму 36 000 грн є обгрунтованими та підлягають відшкодуванню.

Щодо інших витрат, то у наданих чеках відсутнє зазначення платника та позивачем не надано доказів, що такі лікарські засоби придбавалися саме на лікування сина та відповідали призначенням лікаря.

Поховання свого померлого сина здійснив позивач ОСОБА_1 , витративши на ритуальні послуги 6369 грн та витрати з поховання 1250 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 19.06.2021 року та товарним чеком від 16.04.2021 року.

Таким чином, витрати ОСОБА_1 на поховання померлого сина на суму 7619 грн є обгрунтованими та підлягають відшкодуванню

Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Суд враховує, що відповідачем не доведено наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_3 у заподіянні шкоди.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Цим особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди (стаття 1200 ЦК України).

Даний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року, у справі №644/5365/16-ц.

Страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК (ст. 1200 ЦК України) та розділом ІІІ Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Правовідносини пов`язані із виплатою страховою компанією страхового відшкодування також врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон №1961-ІV).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону №1961-ІV визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до вимог п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. ( п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-ІV).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (( п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV).

З урахуванням викладеного, встановлених судом обставин, з огляду на передбачене ч.3 ст.1193 ЦК України правило щодо неврахування вини потерпілого у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання; враховуючи, що вимогою п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення шкоди, завданої смертю годувальника, та відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до п. 27.5 вказаного Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого,

може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний

розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних

виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не

може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

При цьому, враховуючи, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, не може перевищувати 260 000 грн., суд зазначає, що загальний розмір виплат становить з врахуванням стягнення витрат на лікування та поховання 43 619 грн., тобто різниця між максимальною сумою страхової виплати та визначеною до стягнення сумою страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та моральної шкоди - становить 216 381 грн.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на момент ДТП, що складав 6000 грн, максимальний розмір моральної шкоди становить 72 000 грн, з яких враховуючи встановлений ліміт відповідальності страховика, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 30 000 грн .

До моменту смерті загиблий ОСОБА_3 працював у ТОВ «Укрбіорост» на посаді робітника з благоустрою з 13 березня 2020 року по день смерті та його середньомісячний заробіток за останні 6 місяців становив 11 770 грн 50 коп після вирахування обов`язкових утримань, що підтверджується довідкою № 2-05 від 06.05.2021 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком, яка на період з травня 2020 року по квітень 2021 року становила по 2100- 2551 грн на місяць, а отже суд вважає доведеним, що останній як особа непрацездатного віку також перебував і на утриманні свого сина.

Частка, що припадала на утримання ОСОБА_1 становить 3923,50 грн на місяць (1/3 від доходу потерпілого).

Таким чином, ОСОБА_1 у якості відшкодування втрати годувальника має право на отримання від страховика ТПрАТ «УПСК» не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 186 381 грн. ( в межах залишку ліміту відповідальності 260 000 грн.) в порядку ст. 27.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що така сума , хоча є меншою за мінімально встановлений законом розмір регламентної випалти (36 мінімальних заробітних плат на час смерті потерпілого), проте вказана сума перевищує суму, яка припадала на позивача як особу, яка перебувала на утриманні потерпілого, за ці ж три роки .

Враховуючи наведене, а також , що судовий захист порушених пав повинен бути не ілюзорним, а ефективним та виконуваним, суд приходить до висновку, що з відповідача на корсить позиваач слід стягнути 260 000 гр страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності , які складаються з вищенаведених розрахунків складових такого відшкодування.

Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 2600 грн..

Також суду зазначає, що відповідно до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскідльки при подачі позолву до суду предстаник позивача подав клопотання про надання доказів сплати судових витрат , пов`язаних з наданням правничої допомоги, протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, і про стягнгення таких витарт у позовній заяві не просив- то питання пр стягнення витрат на правову допомогу при ухваленні рішення суду судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.12,13, 79-81,141, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) до Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " ( ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смертю потерпілого- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " на користь ОСОБА_1 260 000 грн страхового відшкодування , які складаються з 7619 грн витрат на поховання потерпілого, 36 000 грн витрат на лікування потерпілого, 30 000 грн компенсації моральної шкоди та 186 381 грн. шкоди, завданої смертю годувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " ( ) на користь держави 2600 грн судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2022 року.

Суддя Гуденко О.А.