Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(спрощене провадження )

заочне

Справа № 695/1705/20

номер провадження 2/695/152/22

22 березня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Андрейко Т.О., Варданян Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить:

-визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

-стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору в розмірі 970,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебували з 07.11.1975 р. в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області шлюб було розірвано та видано 31.03.2006 р. свідоцтво про розірвання шлюбу.

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської Ради депутатів трудящихся Золотоніського району Черкаської області УРСР за № 401 від 13 жовтня 1976 року відповідачу була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво площею 600 (шістсот) кв.м. по АДРЕСА_1 за рахунок міськземфонду.

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів за № 17-236 від 10 травня 1978 року «Про затвердження актів прийомки індивідуальних житлових будинків, прийнятих в експлуатацію» за відповідачем визнано право власності на будинок по АДРЕСА_1 , розміром 7,65м. х 9.88м., житлова площа якого становить 38,4 кв.м., корисна - 77,6 кв.м.

Зазначене домоволодіння 26 травня 1978 року було зареєстровано на праві власності за відповідачем із записом у реєстрову книгу за № 37, реєстр № 6144, інвентаризаційна справа № 7735. Земельна ділянка наданий час не приватизована.

У будинку на даний час зареєстрована позивачка, її з відповідачем син - ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син повністю утримує будинок. Позивачка проживає окремо.

Відносини позивачки з відповідачем припинено з 2000 року. З того часу відповідач не проживає в будинку і 12.03.2002 року він знявся з реєстрації за адресою даного будинковолодіння.

Після розірвання шлюбу між подружжям був вирішений порядок користування майном у добровільному порядку, цивільно-правова угода, в тому числі з нотаріальним посвідченням не укладалася.

14 липня 2020 року позивачці стало відомо, що відповідач має намір продати будинок.

Позивачка вважає, що майно, набуте в шлюбі при сумісному проживанні, є спільним майном, і воно не може бути відчужено без її згоди. На підставі ст.ст. 60, 70 СК України та ст.372 ЦК України позивачка звернулася з даним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Сененко К.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених в ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши доводи сторони позивача , дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

У статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 08.06.1978 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

07.11.1975 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у сільській раді с. Підставки Золотоніського району Черкаської області, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 07.11.1975 р.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС по м. Золотоноша Золотоніського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що зроблено актовий запис №38 від 31.03.2006 р.

Як вбачається з вищевказаних документів та стверджено стороною позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 07.11.1975 р. по 31.03.2006 р.

Відповідно до копії виписки з Рішення виконавчого комітету Золотоніської міської Ради депутатів трудящихся Золотоніського району Черкаської області УРСР № 401 від 13 жовтня 1976 року відповідачу ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво площею 600 (шістсот) кв.м. по АДРЕСА_1 за рахунок міськземфонду.

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів № 17-236 від 10.05.1978 року «Про затвердження актів прийомки індивідуальних житлових будинків, прийнятих в експлуатацію» за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок по АДРЕСА_1 , розміром 7,65м. х 9.88м., житлова площа якого становить 38,4 кв.м., корисна - 77,6 кв.м.

З копії будівельного паспорта на земельну ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 вбачається, що зазначене домоволодіння 26.05.1978 року було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 із записом у реєстрову книгу за № 37, реєстр № 6144, інвентаризаційна справа № 7735.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 ствердив суду, що батьки, перебуваючи у шлюбі, побудували будинок. На будівництво залучалися кошти і батька, і матері та родичів. З 2000 року батьки проживали в с. Підставки. Свідок проживає в даному будинку. В червні-липні 2020 року до свідка з`явився відповідач та повідомив, що має намір продати будинок. Свідок повідомив про це матір.

У судовому засіданні встановлено та доведено позивачкою, поясненнями свідка, що про порушення свого права вона дізналася в липні 2020 р.

Ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 194000,00 грн., що стверджено висновком із звіту від 16.07.2020 р. про проведення незалежної оцінки ПП «Консультант».

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований в період шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тому являється спільною сумісною власністю подружжя.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. ( ч.1 ст.372 ЦК України).

Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Позивачка бажає визначити розмір своєї частки у спільному будинковолодінні подружжя, що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинковолодіння підлягає до задоволення.

Оскільки з визначенням частки за позивачкою право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 на будинковолодіння припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на Ѕ частину будинковолодіння.

Суд також вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 970,00 грн.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 970,00 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 25 березня 2022 року.