ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 року м. Чернівці Справа № 715/2970/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Цуркана В.В., дата складання повного тексту рішення 27.01.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування вимог вказує на те, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.02.2021 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Однак, на час звернення до суду сімейний та майновий стан позивача змінився, у нього на утриманні перебуває дружина, яка не працює, та донька, які проживають разом з ним в орендованій квартирі. Крім того, погіршився стан його здоров`я (діагностовано гіпертонічну хворобу, остеохондроз грудного відділу хребта, поліп правої половини носа, гіперметропію сітківки обох очей, хронічний поліпозний поліцестит, внаслідок чого було проведено оперативне втручання), у зв`язку з чим він не в змозі працювати, тому єдиним джерелом доходу його сім`ї є пенсія.

Наголошує, що внаслідок перебування на лікуванні він не мав можливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 22 183,04 грн.

Вказує, що при ухваленні попереднього рішення суду було враховано, що Провадження №22-ц/822/310/22

його донька навчається стаціонарно, орендує квартиру, витрачає кошти на транспорт, однак, у зв`язку з карантином навчання проходить дистанційно, а тому просив зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/5 на 1/10 частин усіх видів заробітку.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вказує, що судом не взято до уваги докази, надані позивачем на погіршення його матеріального стану (перебування на пенсії, утримання дружини та доньки від іншого шлюбу, проживання в орендовані квартирі) та погіршення здоров`я (надано довідки, з яких вбачається, що у ОСОБА_1 діагностовано гіпертонічну хворобу, остеохондроз грудного відділу хребта, поліп правої половини носа, гіперметропію сітківки обох очей, хронічний поліпозний поліцестит, внаслідок чого було проведено оперативне втручання), що, в свою чергу унеможливлює, позивача працювати.

Крім того, наголошує, що судом не враховано заборгованість, яка виникла по сплаті аліментів через його перебування на лікарняному, та те, що його донька, яка продовжує навчання, проводить його дистанційно, що не потребує витрат на оренду квартири, проїзду до навчального закладу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта та законність оскаржуваного рішення просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно відповіді на відзив, сторона апелянта підтримує свою апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перешкод для розгляду справи у зв`язку з не отриманням ОСОБА_1 ухвали про відкриття апеляційного провадження не має, оскільки така направлялася апелянту на зазначену ним адресу для листування ( АДРЕСА_1 ), крім того, останній був обізнаний про такий факт, оскільки сторона апелянта скористалася правом подання відповіді на відзив.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із даним позовом є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обставини справи щодо походження дитини від сторін у справі, на яку згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.02.2021 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, навчання ОСОБА_4 та його процесу, перебування позивача в іншому зареєстрованому шлюбі сторонами визнається та не спростовується (а.с.13-21).

Спір між сторонами існує щодо розміру аліментів, які платник вимагає зменшити у зв`язку з погіршенням його матеріального стану та здоров`я.

17.11.2021 року ЧМФ Чернівецького обласного центру зайнятості надано довідку №4309 про те, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку центру зайнятості як безробітна станом на 16.11.2021 року (а.с.22).

З довідок Головного управління ПФУ в Чернівецькій області №960 від 10.11.2021 року вбачається. що у ОСОБА_1 є залишок боргу по аліментах станом на 01.12.2021 року у розмірі 22183,04 грн, №969 від 17.11.2021 року сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року складає 60 905,15 грн (а.с.23-24).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 09.07.2021 року ОСОБА_1 разом із сім`єю строком на 6 місяців орендував квартиру АДРЕСА_2 , орендна плата складає 6275 грн, а також окремо сплачуються комунальні послуги (а.с.25-30).

Крім того, матеріали справи місять виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №795 терапевтичного відділення ВМКЦ м. Львів ДПС України щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 06.05.2021 року по 24.05.2021 року з діагнозом: гострий бронхіт з обструктивним синдромом, гіпертонічна хвороба І стадії, 1 ступінь, ризик ІІ, СН О (а.с.31); виписку з історії хвороби №974 від 07.07.2021 року Медичного центру «С-клінік» про проведене лікування ОСОБА_1 з діагнозом хронічний поліпозний полісинуіт; довідку №8 про тимчасову непрацездатність військовослужбовця ЗСУ ДПС України від 18.01.2021 року КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з діагнозом гостра респіраторно-вірусна інфекція, гіпертонічна хвороба; виписку із медичної карти стаціонарного хворого №4014 КНП «Міська лікарня №1» щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 19.11.2021 року по 29.11.2021 року з діагнозом: загострення дискогенно-вертеброгенної попереково-крижової радикулопатії з вираженим корінцево-больовим синдромом на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта (а.с.31-34).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стани, виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, в той же час не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Отже, не відноситься до підстав, які надають право вимагати зменшення розміру стягуваних аліментів, виникнення боргу щодо їх сплати, зокрема, з вини самого платника.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неврахування стану його здоров`я, то колегія суддів зазначає таке.

ОСОБА_1 надано суду довідки/виписки медичних установ щодо стану його здоров`я, перебування на лікуванні. Так, із виписки з карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №795 терапевтичного відділення, період з 06.05.2021 року по 24.05.2021 року вбачається, що хворому було проведено протизапальну, гіпотензивну та метаболічну терапії, фізіотерапевтичні процедури, прописано лікування і трудові рекомендації, рекомендовано планову операцію - поліпотомія пазух носа справа та в подальшому проведено етмоїдектомію двосторонню в МЦ «С-клінік», рекомендовано 1 місяць обмеження фізичних навантажень та домашній режим протягом 1 тижня.

Також, згідно довідки КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР №8 від 18.01.2021 року ОСОБА_1 вказано приступити до служби 19.01.2021 року, а з виписки КНП «Міська лікарня №1» від 29.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 назначено лікування, виписано з поліпшенням, що, в свою чергу, свідчить, що такі хвороби не є тривалими, які потребують вартісного лікування, та про можливість здійснювати трудову діяльність, й не є підставою для зменшення розміру визначених до стягнення аліментів. Зазначені обставини враховано при ухваленні рішення суду як від 05.02.2021 року, так і оскаржуваного рішення суду.

Апеляційний суд вказує, що позивач не надав суду достатніх доказів свого важкого матеріального становища та покращення такого у відповідачки, з якою проживає їх дитина та на утриманні якої вона перебуває. Той факт, що він не працює, вийшов на пенсію та на його утриманні перебуває теперішня дружина й донька, не є тією безумовною підставою для зменшення розміру аліментів і не звільняє його від визначеного судом розміру обов`язку утримувати дитину, яка навчається та батьком якої він є.

Так, Верховний суд у постанові від 30.08.2021 року (справа №301/2160/20) звернув увагу на те, що зміна сімейного стану платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки існує принцип, за яким усі діти мають право на однакове утримання від батька.

Що стосується доводів про проживання позивача з іншою сім`єю в орендованій квартирі, то колегія суддів не приймає вказане до уваги, оскільки такий договір укладено лише 09.07.2021 року, строком на 6 місяців, однак позивач не вказав обставин, які призвели до необхідності найму такого житла, не надано доказів місця проживання до вказаної дати чи втрату останнім за певних обставин наявного у нього попереднього житла.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, існували вже на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/5 частки від усіх доходів, оскільки вдруге він одружився в 2013 році, та в тому ж році в нього народилася інша донька.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.02.2021 року у справі №715/2501/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дружину та дитину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки від першого шлюбу, яка продовжує навчання, та суперечитиме її інтересам.

Крім того, процес навчання доньки ОСОБА_4 є тимчасовим, розпочався 15.09.2020 року та завершується 01.07.2023 року, а самим ініціатором процесу також не доведено, що у період дистанційного навчання його донька не винаймала квартиру, чи не відвідувала періодично навчальний заклад.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /Лисак І.Н./

Судді - підписи /Владичан А.І., Перепелюк І.Б./