Ухвала

Іменем України

31 березня 2022 року

місто Київ

справа № 2-4206/10

провадження № 61-2595ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року у складі судді Придачук О. А. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», товариство) у лютому 2021 року звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Вимоги поданої заяви товариство обґрунтовувало тим, що 02 червня 2010 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 408 251, 70 грн та 1 820, 00 грн судових витрат.

На виконання цього судового рішення 02 серпня 2010 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області видав виконавчі листи. Згідно з ухвалою від 10 червня 2011 року цей самий суд замінив стягувача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Виконавчі листи відносно боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі О. В.

Стосовно боржника ОСОБА_1 про хід виконавчого провадження 03 липня 2020 року на черговий запит від 10 червня 2020 року заявник отримав відповідь Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що 20 грудня 2013 року державний виконавець відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яку з виконавчим документом скеровано на адресу заявника. 05 серпня 2020 року складено акт № 1, за змістом якого проведеною перевіркою матеріалів кредитної справи за позичальником ОСОБА_2 не виявлено оригіналу виконавчого листа № 2п-4206/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 02 серпня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом у розмірі 2 408 251, 70 грн та 1 820, 00 грн судових витрат. Отже, виконавчий документ разом з постановою про його повернення на адресу стягувача не надходив та вважається втраченим. Рішення суду у справі № 2п-4206/10 не виконано.

З врахуванням наведеного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 та видати дублікат виконавчого листа.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 14 травня 2021 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області, з висновками якого погодився Закарпатський апеляційний суд у постанові від 10 січня 2022 року, відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Суд першої інстанції, оцінюючи письмові докази, надані на підтвердження причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та втрати виконавчого документа, зробив висновок, що заявник не довів поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, не встановив правових підстав для задоволення заяви щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що заявник не надав доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання обов`язків щодо вчинення усіх можливих і залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення. Придбання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не може свідчити про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, адже така реалізація здійснюється учасником укладеної угоди на власний ризик, зокрема, у такому кредитному портфелі можуть бути права за вимогами, строки за якими пропущено.

Зважаючи на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не набуло права пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки попередній кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого листа ще до укладення договору про відступлення прав вимоги, тому, на переконання апеляційного суду, немає й правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 09 лютого 2022 рокуіз застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким заяву товариства про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Вимоги касаційної скарги заявник обґрунтовує тим, що суд не перевірив викладену в заяві інформацію щодо усних звернень стягувача до органів ДВС, не викликав у судове засідання представника органу ДВС для перевірки викладеної у заяві інформації. Суд мав врахувати, що виконавчий документ перебував на виконанні в органах ДВС до 20 грудня 2013 року, а також, що у стягувача не було інформації про завершення виконавчого провадження. Стягувач з об`єктивних причин не мав змоги повторно подати до виконання виконавчий лист, оскільки він його не отримував.

Товариство зазначає про обов`язок боржників виконати рішення суду, а також, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Щодо касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначені у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України.

Тож за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду першої інстанції та постановлені за результатами їх перегляду судові рішення апеляційного суду з питань щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 рокущодо розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України. Відповідно у цій частині судові рішення не підлягають перегляду касаційному порядку та касаційне провадження в цій частині не підлягає відкриттю.

Щодо касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині видачі дубліката виконавчого документа

Підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга в частині розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з врахуванням того, що оскаржувані судові рішення не підлягають перегляду в частині вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 02 червня 2010 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення у справі № 2п-4206/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 2 408 251, 70 грн, судового збору у розмірі 1 700, 00 грн та 120, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання цього рішення суд видав виконавчі листи, про що свідчить відмітка в матеріалах справи.

Згідно з листом Ужгородського МВ ДВС від 03 липня 2020 року № 71279 20 грудня 2013 року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачалося, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Отже, суд першої інстанції встановив, що виконавчий документ повернуто з причин, які залежали від волі стягувача.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з правилами якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не встановивши наявності доказів поважності причин пропуску строку звернення із такою заявою до суду, відмовив у поновленні зазначеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Судові рішення в цій частині не підлягають касаційному перегляду та набрали законної сили.

Отже, вирішуючи касаційну скаргу в частині вимог про видачу дубліката виконавчого листа та оцінюючи викладені заявником доводи, Верховний Суд не надає правову оцінку висновкам судів першої та апеляційної інстанцій в частині висновків щодо поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки в цій частині судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

В оцінці доводів касаційної скарги підлягає застосуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, дублікат виконавчого листа може бути видано, зокрема у тому випадку, якщо суд поновив строк пред`явлення його до виконання або такий строк не пропущено на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа. В іншому випадку настають наслідки, які зумовлюють відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про видачу його дубліката.

За таких обставин не підлягають врахуванню доводи касаційної скарги про обов`язковість виконання рішення суду, оскільки право стягувача на виконання судового рішення в примусовому порядку обмежене обов`язком стягувача своєчасно звернутися до державного чи приватного виконавця з метою вчинення ними виконавчих дій з виконання рішення суду.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховний Суд додатково врахував, що її обґрунтовано аргументами про потребу здійснити переоцінку досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 року в частині висновків про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Резюмуючи, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції, переглянуту в апеляційному порядку, в частині оскарження щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з тих підстав, що зазначені рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник