ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2900/22 Справа № 173/1313/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року до суду ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні і спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, за яким просили суд визначити їм час для особистого спілкування з онуком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території їхнього фактичного: АДРЕСА_1 або в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності матері в такому порядку:

- Через тиждень з 13-00 години п`ятниці до 18-00 неділі

- Три дні на поточних канікулах

- В період літніх канікул один місяць

- День народження дитини проводити з онуком кожен рік після дати його народження на наступний день або за домовленістю з матір`ю

- Їхні дні народження проводити разом з онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надати їм дозвіл відвідувати шкільний заклад, де навчається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 10-15 хвилин під час шкільних перерв один раз на тиждень

Зобов`язати відповідачку не чинити їм перешкод у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у встановлений судом час, та у вільному їхньому спілкуванні в телефонному режимі, інтернет-мережі або будь-якими іншими засобами зв`язку.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є їхнім сином, а 09 червня 2012 року їх син, ОСОБА_5 , уклав шлюб із ОСОБА_1 .

Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився їхній онук - ОСОБА_4 .

Сімейні відносини між їх сином та невісткою не склались та припинені з серпня 2020 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року шлюб між їхнім сином, ОСОБА_5 ,. та ОСОБА_1 , був розірваний.

Після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_5 ,. та ОСОБА_1 , онук залишився проживати разом з батьком та знаходився на його повному матеріальному забезпеченні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_5 , від 14 червня 2021 року. В даний час їхній онук проживає разом з матір`ю.

З часу розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати їм бачитись та спілкуватись з онуком. В зв`язку з чим вони звернулись до виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області з заявою щодо визначення їхньої участі у вихованні онука - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року визначена їхня участь у вихованні онука: двічі на місяць у суботу в період з 14.00 до 19.00 години та один місяць протягом літніх канікул для оздоровлення. Спілкування з онуком дозволено на території їхнього фактичного проживання в АДРЕСА_1 або в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності матері дитини, із обов`язковим врахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини.

Маючи на руках відповідне рішення з графіком побачень вони 09 липня 2021 року звернулись до відповідачки з приводу надання їм онука для спілкування, але відповідачка відмовилась надати їм дитини, після чого вони звернулись до відділку поліції, також у подальшому відповідачка категорично відмовилась надавати їм можливість спілкуватись з онуком, з цього приводу вони також звертались до відділку поліції.

В свою чергу з народження онука вони мали постійну можливість спілкуватись з ним та брати участь у його вихованні. Постійно навчали, виховували, спілкувались. купували одяг, іграшки, возили в цирк, акваріум, розважальні центри, каток, проводили спільні родинні свята, відвідували кінотеатр, екскурсії шкільні, новий рік. Але зараз у них немає такої можливості, оскільки відповідачка всіляко перешкоджає їм спілкуватись з онуком, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено:

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 спосіб участі у спілкуванні з онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території їхнього фактичного проживання: АДРЕСА_1 або в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей без присутності матері та встановити наступний порядок спілкування та участі у вихованні дитини: - Через тиждень з 15-00 години п`ятниці до 19-00 години суботи; -Три дні на поточних канікулах; - Протягом місяця в період літніх канікул; - Проводити наступний день після дати народження дитини або інший вільний день за домовленістю з матір`ю; - Дні народження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проводити разом з онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їх проживання, або в іншому культурно-розважальному місці, про яке повідомляти матір дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 .

Питання хто буде забирати дитину з місця її постійного проживання та повертати до місця проживання, вирішити за домовленістю з матір`ю дитини.

Надати дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 відвідувати шкільний заклад, де навчається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 10-15 хвилин під час перерви один раз на тиждень

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вільно спілкуватись з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в телефонному режимі, через Інтернет - мережу та будь-якими іншими засобами зв`язку у вільний від шкільних занять час та з врахуванням вільного часу дитини.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи вік дитини, його ставлення та прихильність до обох із сторін суд приходить до висновку про можливість встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з дідусем та бабусею без присутності матері. Оскільки саме той спосіб участі дідуся і бабусі у спілкуванні з дитиною забезпечить найбільш повний взаємозв`язок між ними та дитиною. Дозволить позивачам вільно, без напруги, спілкуватись з дитиною у звичних для них умовах без огляду на присутність матері. Наданими доказами підтверджено, що дитина часто бувала у дідуся з бабусею, знає їх як рідних і дуже близьких їй людей, які належним чином забезпечували як виховний процес дитини так і її дозвілля. Тому і подальше тісне спілкування позивачів з онуком відповідатиме інтересам дитини, сприятиме розширенню її кругозору та не створить будь-яких незручностей для дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визначити позивачам спосіб участі у спілкуванні з онуком - ОСОБА_4 на території їхнього фактичного проживання або в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, наступним чином: через тиждень з 13-00 до 18-00 години суботи в присутності матері дитини, враховуючи малолітній вік дитини та з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 09 червня 2012 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_1 .

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , який є онуком позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Сімейні відносини між подружжям ОСОБА_1 не склались та припинені з серпня 2020 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року шлюб між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , був розірваний, що підтверджується копією рішення суду.

За доводами позивачів з часу розірвання шлюбу між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , відповідачка почала перешкоджати позивачам бачитись та спілкуватись з онуком. В зв`язку з чим вони звернулись до виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області з заявою щодо визначенні їхньої участі у вихованні онука - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року визначена участь позивачів у вихованні онука: двічі на місяць у суботу в період з 14.00 до 19.00 години та один місяць протягом літніх канікул для оздоровлення. Спілкування з онуком дозволено на території їхнього фактичного проживання в АДРЕСА_1 або в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності матері дитини, із обов`язковим врахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини, що підтверджується копією рішення.

Проте дане рішення відповідачкою не виконується.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи вік дитини, його ставлення та прихильність до обох із сторін суд приходить до висновку про можливість встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з дідусем та бабусею без присутності матері. Оскільки саме той спосіб участі дідуся і бабусі у спілкуванні з дитиною забезпечить найбільш повний взаємозв`язок між ними та дитиною. Дозволить позивачам вільно, без напруги, спілкуватись з дитиною у звичних для них умовах без огляду на присутність матері. Наданими доказами підтверджено, що дитина часто бувала у дідуся з бабусею, знає їх як рідних і дуже близьких їй людей, які належним чином забезпечували як виховний процес дитини так і її дозвілля. Тому і подальше тісне спілкування позивачів з онуком відповідатиме інтересам дитини, сприятиме розширенню її кругозору та не створить будь-яких незручностей для дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ч. 1 ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Ч. 2 ст. 257 СК України визначено, що батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Ч. 3 ст. 257 СК України передбачено, що якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Як встановлено згідно до ст.. 19 СК України, органами опіки та піклування не надано суду висновків (а.с. 116), але це не є перешкодою для встановлення фактичних обставин, в тому числі прийнятті судового рішення в розумінні с. 6 ст. 19 СК України.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що батько дитини - син позивачів, не приймає участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4 , постійно вживає наркотичні засоби, має шкідливі звички, палить та вчить сина ОСОБА_4 та наразі ОСОБА_5 зараз фактично проживає разом зі своїми батьками - - позивачами у справі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказані обставини не є перешкодою для спілкування бабусі та дідуся зі своїм онуком.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Врахувавши інтереси дитини, його вік, ставлення до бабусі та дідуся, - суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень позивачів з онуком, які підлягають вирішенню.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко