Провадження №2/359/619/2022
Справа №755/7948/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Десятої київської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання факту не проживання із спадкодавцем, визнання такою, що не прийняла спадщину та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з ряду об`єктів нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_7, садового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :07:002:0440 за адресою: СТ «Перемоги» Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області. За час свого життя ОСОБА_3 заповіт не склала, тому після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Незважаючи на це, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно після смерті ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи знаходиться Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва та повний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, згідно яких на Ѕ частку спадкового майна заявлений претендент - дочка померлої ОСОБА_4 . Оскільки, ОСОБА_4 була зареєстрована разом із померлою ОСОБА_3 за однією адресою: АДРЕСА_3 . В той час як померла ОСОБА_3 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_4 з 1970 року по день смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказала на те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням своєчасності та повноти прийняття спадщини спадкоємцем. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить встановити факт постійного спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 ; встановити факт непроживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати ОСОБА_4 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати Десяту київську державну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину на все майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. Крім цього, у Десятої київської державної нотаріальної контори було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи (номер у нотаріуса 839/2017), заведеної щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.121-122).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.168-170).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.229).

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Позивач у судовому засіданні підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надала до суду відзив на позовну заяву, яким визнала пред`явлений позов та просила суд задовольнити його в повному обсязі. Крім цього, додатково пояснила, що у 1995 році вона виїхала з України на постійне місце проживання у Францію. З 1995 року проживає у Франції за адресою: АДРЕСА_5 разом з чоловіком ОСОБА_10 . Таким чином в період з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті ОСОБА_3 , вона проживала та на даний час проживає у Франції. Відповідач вказала на те, що вважає, що спадщина після смерті ОСОБА_3 має належати її молодшій сестрі ОСОБА_1 , яка фактично проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 , вела разом із померлою спільне господарство, постійно опікувалась нею, доглядала за нею та поховала її.

В.о. завідувача Десятої київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. направила до суду лист, яким вказала про неможливість бути присутньою у судовому засіданні та просила розглянути цивільну справу за відсутності нотаріальної контори.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім`я, серії НОМЕР_3 (а.с.8).

За час свого життя ОСОБА_3 заповіт не склала, тому після її смерті спадкування здійснювалось за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є дочки спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно на ім`я ОСОБА_11 (а.с.14), яка після укладення шлюбу змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_1 (а.с.15), копією свідоцтва про народження, виданого повторно на ім`я ОСОБА_12 (а.с.16), яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , а в подальшому на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.139-140,141-143).

З копії матеріалів спадкової справи №839/2017, заведеної Десятою київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 17 серпня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.203).

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Незважаючи на це, постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи знаходиться Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, згідно яких на Ѕ частку спадкового майна заявлений претендент - дочка померлої ОСОБА_4 (а.с.10).

Спірні правовідносини регулюються книгою шостою «Спадкове право» ЦК України.

V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права щодо позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з положенням ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

б. норми матеріального права щодо позовної вимоги про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.67 та ч.1 ст.69 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц (провадження №61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

в. норми процесуального права.

За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 19 вересня 2000 року та по день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 17 червня 2020 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА (а.с.176 зворот).

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за вищевказаною адресою були також зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_13 (а.с.177).

Водночас, згідно акту, складеного начальником житлово-експлуатаційної дільниці №410 від 24 вересня 2020 року (а.с.11) ОСОБА_3 з 1970 року та по день її смерті проживала в квартирі АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона є сусідкою позивача. Свідку відомо про те, що позивач проживала разом з матір`ю до дня її смерті. Відповідач виїхала за кордон та на день смерті матері не перебувала на території України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона також є сусідкою позивача. ОСОБА_3 постійно проживала разом з дочкою ОСОБА_1 в тому ж будинку, в якому проживає свідок. Свідку відомо про те, що ОСОБА_4 виїхала за кордон, одружилась і залишилась проживати за кордоном. На день смерті ОСОБА_3 з нею проживала лише ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що померла ОСОБА_3 проживала разом з дочкою ОСОБА_1 в тому ж будинку, в якому проживає свідок, за адресою: АДРЕСА_6 . До 90-х років разом з ними також проживала ОСОБА_4 , а потім вона виїхала на постійне місце проживання за кордон.

Вищевказані обставини переконливо свідчать про те, що спадкодавець фактично проживала в АДРЕСА_4 , а не за місцем свого зареєстрованого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт, що вона на час відкриття спадщини проживала з матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 .

б. щодо позовної вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини.

Встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 та у передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подала нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини.

Дана обставина у повній мірі визнана особисто відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З цієї підстави, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 не набула право на спадщину, тобто є такою, що не прийняла спадщину за законом.

Незважаючи на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, фактично за цією адресою не проживала, оскільки з 1995 року постійно проживає у Французькій Республіці. У зв`язку з цим, прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом спільного проживання зі спадкодавцем не могла.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що за змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №592/7860/17 (провадження №61-43757св18) вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту у розумінні ст.16 ЦК України. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту не проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_15 ( ОСОБА_4 ) зі спадкодавцем та не прийняття нею спадщини, є не обґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

в. щодо позовної вимоги про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

В силу положення ст.67 «Про нотаріат» повноваження щодо видачі свідоцтва про право на спадщину належить виключно нотаріусу. Суд не вправі підміняти орган до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення, тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Тому в задоволенні позовної вимоги про покладення на Десяту київську державну нотаріальну контору зобов`язання видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно також належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.67 та ч.1 ст.69 Закону України «Про нотаріат», ст.1217, до ч.2 ст.1220, ч.1 та ч.2 ст.1223, ст.1261, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1272, ч.1 ст.1296 ЦК України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.4, ч.1 та ч.6 ст.81, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з своєю матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 25 лютого 2022 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський