МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1513/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування усиновлення,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом до Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що вони з 07 червня 2008 року по теперішній час пербувають у зареєстрованому шлюбі. Оскільки власних дітей у них після укладення шлюбу не було, то вони прийняли рішення про усиновлення дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згодом, у них народилися двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачі зазначали, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був усиновлений на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року, коли йому було три рокиі і перебував він у Білгород-Дністровському спеціалізованому будинку дитини.

Після встановлення з дитиною контакту, вони вирішили ОСОБА_4 усиновити. Вказували, що на час усиновлення, стан здоров`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був в цілому задовільним, хоча в рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року було зазначено, що у дитини фізичний розвиток нижче середнього, а розлад розвитку мовлення і мови на той час не був уточнений з огляду на вік дитини. В цілому розвиток дитини відповідав його віку з урахуванням тих складних життєвих обставин, в яких дитина перебувала. При цьому, психічних розладів діагностовано не було.

Стверджували, що згодом, по мірі взросління дитини, у неї стали проявлятися специфічні ознаки психічного розладу. При цьому основна проблема для сім`ї полягала в тому, що будь-які негативні емоції у дитини завжди стали супроводжуватися проявами агресії, у тому числі, по відношенню до інших членів сім`ї.

У 2021 році в КУ «Міський психіатричний диспансер» у малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено та встановлений діагноз «Змішаний розлад психологічного розвитку та специфічний розлад розвитку мови».

Вказували, що з змісту характеристики психоемоційного стану дитини, наданою Центром соціальних служб ОМР вбачається, що у дитини помітні агресивні реакції, у разі невдач спостерігається дезорганізація діяльності у вигляді агресивних дій та вербальної агресії; надмірно виражені прояви негативних емоцій; дитина не демонструє прив`язаність до своєї родини.

Згідно характеристики, наданою Одеської спецшколи №88, останнім часом за дитиною спостерігаються агресивні прояви по відношенню до однолітків.

З змісту висновку експерта №12/21 за результатами проведення комплексного психолого-психіатричного експерного дослідження вбачається, що за даними, що наведені в представленій копії рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року, під час процедури усиновлення подружжя ОСОБА_5 було ознайомлено з наявністю у малолітньої дитини ОСОБА_3 (на той час ОСОБА_6 ) лише таких відхилень від норми у стані його здоров`я - «…Зі станом здоров`я заявники ознайомлені, згідно медичного висновку «фізичний розвиток дитини нижче середнього F 80,9. Розлад розвитку мовлення і мови не уточнений… Потребує медико-педагогічної, медикосоціальної корекції». Проте, наявність у випробуваного незалежних від нього факторів, які відносяться до групи медико-біологічних, а саме патологія внутрішньо утробного розвитку, деякі порушення в психічному і фізичному розвитку, подружжям ОСОБА_5 не могли прийняти до уваги через відсутність педагогічних здібностей, що згодом, по мірі дорослішання дитини почало проявлятися в його поведінці і вчинках, та призвело до втрати емоційного контакту між батьками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх малолітнім сином ОСОБА_3 »

Вказували на те, що експерти, розглядаючи ситуацію, що склалася в їх родині, аналізуючи характер їх внутрішньосімейних комунікацій і внутрішньосімейну поведінку зазначили, «…що подружжя ОСОБА_5 не володіє достатніми педагогічними здібностями, виховними ресурсами для здійснення покладених на неї функцій по вихованню дитини з соціо-емоційно-поведінковими проблемами. Їх адаптивні здібності у відношенні до такої дитини виявилися зниженими, процес сімейного виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 протікає з великими труднощами, повільно та малорезультативно. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є авторитетними для малолітнього ОСОБА_3 , їх батьківсько-дитячі відносини не мють внутрішньої теплоти, гармонійності і прагнення до взаєморозуміння».

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачі просили судскасувати усиновлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після усиновлення - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), встановленого рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року у справі №495/5007/13-ц; внести зміни до актового запису №616 від 13 квітня 2010 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції: прізвище дитини змінити з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 »; ім`я дитини залишити без змін; по батькові дитини змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; дату народження змінити з « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; в якості матері замість « ОСОБА_1 » зазначити « ОСОБА_6 », відомості про громадянство матері відновити за попереднім актовим записом; в якості батька замість « ОСОБА_2 » зазначити « ОСОБА_6 », відомості про громадянство батька відновити за попереднім актовим записом; місце народження змінити з «Україна, Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна» на «Україна, Одеська область, м. Одеса. Неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після усиновлення - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) передати на опікування органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 54-55).

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року по справі підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду (а.с. 83-84).

Позивачі та їх представник, діючий за ордером від 06 серпня 2021 року в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, надали заяву про підтриання позовних вимог у повному обсязі та просили суд слухати справу за їх відсутністю (а.с. 51, 88).

Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,діюча за довіреністю від 05 січня 2022 року в судове засідання не з`явився, надав через канцелярю суду заяву про слухання справи за її відсутністю. Згідно поданого висновку визнали доцільним скасування усиновлення (а.с. 81, 90).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 червня 2008 року Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №8 (а.с. 25).

З матеріфалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є священнослужителем у Свято-Покровському храмі с. Писарівка Кодимського району Одеської області, а ОСОБА_1 домогосподаркою (а.с. 9 звор.).

Встановлено, що 23 грудня 2011 рокупозивачіОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2011 рокуудочерили ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48-50).

23 липня 2013 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року усиновили ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли йому було три роки і він перебував у Білгород-Дністровському спеціалізованому будинку дитини (а.с. 30-32).

Встановлено, що уОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу народилося двоє дітьей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 26, 27, 28, 29).

Отже на час звернення до суду позивачі утримували та виховивали четверих дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки про склад сім`ї від 20 грудня 2019 року сім`я ОСОБА_5 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24).

Відповідно до висновку експерта №12/21 за результатами проведення комплексного психолого-психіатричного експертного дослідження від 11 жовтня 2021 року «Малолітня дитина ОСОБА_3 , 09 жовтня 2010 року виявляє клінічні ознаки розладу психологічного (психічного) розвитку, що відповідає діагностичній рубриці «F» за Міжнародною класифікацією хвороб 10 -го перегляду (МКБ-10)-«Змішаний специфічний розлад психічного розвитку» на органічно неповноцінному грунті.

Батьківсько-дитячі відносини між малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та цого усиновлювачамиОСОБА_1 і ОСОБА_2 не мають внутрішньої теплоти, гармонійності, прагнення до взаєморозуміння, та набули негативного (деструктивного) характеру. Порушення внутрішньосімейних комунікацій в родині Писарських, з одного боку, обумовлені особистісними особливостями малолітньої дитини ОСОБА_3 , а з іншого боку відсутністю виховних ресурсів, психолого-педагогічних здібностей усиновлювачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 для корекції в домашніх умовах (в умовах сім`ї усиновлювачів) особливостей у дитини з соціо-емоційно-поведінковими проблемами.

Питання «Чи можлива нормалізація відносин між усиновителями та дитиною в майбутньому?» не має однозначної відповіді, проте за характером відносин на період дослідження їх нормалізації є маловірогідною.

Виходячи із особистісних особливостей малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і його негативного ставлення до усіх членів сім`ї ОСОБА_5 , можливий негативний вплив на інших дітей усиновителів.

Враховуючи категоричне небажання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до подальшого проживання у родині ОСОБА_5 , маловірогідне, що припинення сімейних відносин з усиновлювачами буде психотравмуючою обставиною для дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-17).

Згідно довідки Комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» від 15 червня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває під наглядом в КНП «МПД» з діагнозом: «Змішаний розлад психологічного розвитку та специфічний розлад розвитку мови» (а.с. 38).

Відповідно до характеристики психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення психологічних бесід було встановлено, що для дитини характерними є такі якості емоційно-вольової сфери, як целеспрямованість, наполегливість, самостійність, емоційну нестабільність, байдужість, самотність; дитина не демонструє прив`язанність до своєї родини. Часто висловлює бажання покинути родину, жити окремо або повернутися до дитячого будинку, Своє негативне ставлення аргументує матеріальною незабезпеченістю родини та встановленими правилами сімейного побуту; дитина не хоче жити у родині ОСОБА_5 , мотивуючи це тим, що у батьків не має можливості придбати йому машину, телефон, багато іграшок; у дитини не було виявлено схильностей до девіантної поведінки чи суїцидальних намірів. Навпаки, дитина висловлює активну життєву позицію, обумовлену зміною свого добробуту у новій родині, про що свідчить його плани на майбутнє життя (а.с.39-41).

Згідно ст. 51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Частинами 3,4,5 ст.232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Частинами 1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України №3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги).

Статтею 238 СК України встановлені виключні підстави для скасування усиновлення, а саме усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішення суду.

З змісту висновку експерта №12/21 за результатами проведення комплексного психолого-психіатричного експертного дослідження від 11 жовтня 2021 року та характеристики психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що між дитиною та батьками склались конфліктні стосунки, дитина не демонструє прив`язанність до своєї родини, висловлює бажання покинути родину Писарськи, жити окремо або повернутися до дитячого будинку.

Отже малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не хоче жити у родині ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Встановлено у ході розгляду справи судом та визнано сторонами, що між усиновлювачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивачами у справі і усиновленою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків.

За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Підставою позову позивач зазначає п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, а саме на те, що між усиновлювачем та дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням.

Згідно із ч. 5 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по-батькові, які вона мала до усиновлення.

Слід вказати на те, що позивачами доведено те, що стосунки, які формувалися між ними та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з перших днів після її усиновлення можна назвати незалежними від волі усиновлювачів, адже ці стосунки не на всі 100 % визначалися, будувалися, корегувалися, планувалися, заявлялися, приймалися з волі позивачів впродовж проживання дитини в їх родині, останні, робили все можливе, щоб дитина мала все необхідне (фізичний та духовний розвиток), але обставини, які не залежать від їх волі, унеможливлюють подальше проживання дитини у родині ОСОБА_5 .

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 2015 року у справі «Zaiet vs Romania» зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01 вересня 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї, а також сприяння усиновленню дітей.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, задоволюючи позов суд звертає увагу на те, що в родині ОСОБА_5 склалось несприятливе для гармонійного розвитку особистості дитини становище.

Окрім того, у період 2013-2021 років після усиновлення малолітньої дитини ОСОБА_3 , у дитини були виявлені певні психічні розлади, які негативно відбились на сімейному оточенні і вихованні дитини, що спричинило до погіршення рівня її освіти та конфліктів із однокласниками, тощо.

Як встановлено судом в найкращих інтересах дитини за обставин що склались є необхідність надання дитині допомоги з боку дитячих психологів та соціальних педагогів, через застосування комплексної програми абілітації та реабілітації дитини, що на даний час є можливим лише у спеціалізованих дитячих закладах, де є відповідні фахівці, чого на даний час усиновлювачи не в змозі самостійно забезпечити у домашніх умовах, в силу незалежних від них причин.

Таким чином, встановлено, що тривалий час між усиновлювачами та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склалися, незалежно від волі усиновлювача стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків, що позбавляють усиновлювачів можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» наголошується, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п.

Задоволюючи позов суд зазначає, що скасування усиновлення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 3 частини 1 статті 238 Сімейного кодексу України не суперечить закону та відповідає законним інтересам та правам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи найкращі інтереси дитини, оскільки обставини, що склались між усиновлювачами та усиновленою із незалежних від волі усиновлювача причин не дають змоги забезпечити стабільні та гармонійні умови проживання і виховання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім`ї усиновлювачів Писарських .

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшов об`єктивне підтвердження факт того, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905.

Відповідно до п. 3, 7, 18 вказаного Порядку визначено, що усиновленню підлягають діти, які перебувають на відповідному обліку дітей, які можуть бути усиновлені, що здійснюється службами у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад за місцем походження дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, уповноваженим органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань дітей, службами у справах дітей обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та Мінсоцполітики.

Діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти, батьки яких дали згоду на усиновлення, беруться на місцевий облік службою у справах дітей за місцем їх походження протягом місяця після виникнення підстав для усиновлення. Діти знімаються з місцевого, регіонального та централізованого обліку в разі їх усиновлення та поновлюються на місцевому, регіональному та централізованому обліку в разі визнання усиновлення недійсним; скасування усиновлення, тощо.

З огляду на те, щомалолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до усиновлення перебував на первинному обліку та на обліку з усиновлення в Службі у справах дітей Одеської міської ради, то суд вважає, що дитину після скасування усиновлення її ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід передати органу опіки та піклування по місцю первинного обліку.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування усиновлення - задоволити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після усиновлення - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), встановленого рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року у справі №495/5007/13-ц.

Внести зміни до актового запису №616 від 13 квітня 2010 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції: прізвище дитини змінити з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 »; ім`я дитини залишити без змін; по батькові дитини змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; дату народження змінити з « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; в якості матері замість « ОСОБА_1 » зазначити « ОСОБА_6 », відомості про громадянство матері відновити за попереднім актовим записом; в якості батька замість « ОСОБА_2 » зазначити « ОСОБА_6 », відомості про громадянство батька відновити за попереднім актовим записом; місце народження змінити з «Україна, Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна» на «Україна, Одеська область, м. Одеса.

Неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після усиновлення - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) передати на опікування органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2022.

Суддя О.М. Сегеда