Справа № 152/55/22
РІШЕННЯ

іменем України

29 березня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/55/22

Провадження №2/152/87/22

Шаргородський районний

суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового

засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача -

АТ «Укрзалізниця» - адвоката Виростко А.В.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача

1. Виклад позиції позивача.

17.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи, який залишено без руху ухвалою судді від 18.01.2022 року та надано строк для виправлення недоліків.

У позовній заяві із виправленими недоліками до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ №742 АТ «Укрзалізниця» від 23.12.2021 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 , електромеханіка тягової підстанції «Рахни»; зобов`язати відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи в сумі 12438 грн.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору; рішення в частині скасування наказу та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він, згідно із наказом №12 від 26.01.1989 року був прийнятий електромонтером тягової підстанції 3 розряду в ремонтно-ревізійну дільницю по переводу з локомотивного депо Жмеринка. Після цього, згідно з наказом №37 від 13.07.1989 року, його було переведено електромонтером 3 розряду тягової підстанції Жмеринка-Рахни-Лісові, а наказом №75 від 22.11.1989 року присвоєно 4 розряд електромонтера тягової підстанції.

Наказом №1 від 26.07.1990 року його було переведено електромонтером 3 розряду тягової підстанції Рахни-Лісові.

Згідно з наказом №17 від 14.02.1992 року його переведено електромонтером тягової підстанції Жмеринка-Рахни по 4 розряду.

Відповідно до наказу №33 від 03.06.2002 року його переведено черговим електромонтером тягової підстанції, а на підставі наказу №21 від 01.12.2006 року назву посади змінено на - електромеханік тягової підстанції.

Наказом №64-Н від 22.02.2012 року Жмеринську дистанцію електропостачання перейменовано у Відокремлений підрозділ «Жмеринська дистанція електропостачання».

Він до теперішнього часу працює електромеханіком тягової підстанції «Рахни» в Акціонерному товаристві «Укрзалізниця» виробничого підрозділу «Жмеринка дистанція електропостачання «Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до довідки про доходи за №76 від 29.12.2021 року його заробітна плата за червень-листопад 2021 року склала 78370,40 грн.

Він вважає, що в грудні 2021 року відбулося грубе порушення його конституційних прав з боку відповідача, коли останній постійно вимагав медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2.

23.12.2021 року йому було вручено наказ в. о. начальника дистанції О. Панютіна про відсторонення від роботи за №742, що виданий на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 4 жовтня 2021 року за №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 09.12.2020 року за №1236, з підстави ненадання підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації.

Згідно з вказаним наказом його було відсторонено від роботи з 23.12.2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення.

Однак, ні в його трудовому договорі, ні в його посадовій інструкції чи в будь-якому іншому документі, підписаному сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення немає.

Крім того, у зв`язку з виданням відповідачем оспорюваного наказу його позбавлено права на працю, а тому такий наказ вважає незаконним. Інформація про стан його здоров`я і наявність вакцинації становлять лікарську таємницю і не підлягають розголошенню без відповідної згоди.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.

Трудові відносини в Україні врегульовані статтею 1 КЗпП України. Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Як визначено в статті 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, серед яких зокрема передбачено: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року №2153 затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, до вказаного переліку увійшли центральні органи виконавчої влади та їх територіальних органів; місцеві державні адміністрації та їх структурні підрозділи; заклади вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установи і заклади, що надають соціальні послуги, заклади соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємства, установи та організації, включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Наказ МОЗ України від 4 жовтня 2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, визначено відповідним Переліком, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності і який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб.

Тобто, фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року №2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Отже, фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінювалося, а відтак відсторонення працівника, який входить до переліку, затвердженого наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року №2153, вважає незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входять повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що, відповідно, і зобов`язує МОЗ самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції.

Пунктом 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16 вересня 2011 року №595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року №551), встановлено, що щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами, згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим вказаним Наказом та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, до 23.12.2021 року, вважає незаконним.

Також, вважає, що і сама й по собі вимога відповідача до позивача надати докази проведення відносно нього якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень, є незаконною.

Вказаний висновок ґрунтується на вимогах ст.3, 19, 32 Конституції України.

Згідно зі ст.286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством.

Тобто, вимогу відповідача до нього щодо надання конфіденційної інформації вважає незаконною, а відтак правомірно ним відхиленою.

Положення пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Враховуючи відсутність в оспорюваному Наказі про відсторонення посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення його від роботи, вважає Наказ безпідставним, свавільним та таким, що підлягає скасуванню.

До того ж, МОЗ України не затверджувало на даний час переліку інфекцій, ухилення від щеплення щодо яких може бути підставою для відсторонення від роботи.

Згідно з частиною другою статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. А відтак пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 слід розуміти не як надання повноважень для відсторонення працівників, а як наголошення необхідності дотримання закону, зокрема, пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», яка і регулює процедуру такого відсторонення. В іншому випадку, з метою правової визначеності та враховуючи принцип належного урядування, Кабінет Міністрів України в даній постанові мав би зазначити про це.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 було введено карантин, термін дії якого закінчився 28 лютого 2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінет Міністрів України, яким би встановлювався карантин на інший період, не приймав. Внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 є неприйнятним з точки зору закону, оскільки Кабінет Міністра України вправі відповідно до вимог частини першої статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлювати та відміняти карантин, а повноважень продовжувати його дію шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови, якою встановлювався карантин та визначався період його дії, не наділений.

В ч.1 ст.94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В період з 23 грудня 2021 року - дня відсторонення від роботи йому було призупинено виплату заробітної плати.

У порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив його від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, тому вважає, що суд має задовольнити позов і в частині стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Положення ст.235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Оскільки його право на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу від 23.12. 2021 року №742 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку ефективним способом порушеного права вважає зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

Вважає, що вимога про визнання незаконним наказу, зобов`язання відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню

Відповідно до положень ст.430 ЦПК України, вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Також, вважає, що вказані правовідносини регулюються ст.ст.21, 46, 94, 235 КЗпП України, ст.286 ЦК України, п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просить позов задовольнити. Суду пояснив, що вважає незаконним наказ про відсторонення його від роботи від 23.12.2021 року, що прийнятий відповідачем, оскільки оспорюваний ним наказ не містить посилання на конкретні нормативні документи як на підставу для відсторонення. Посилання відповідача на вимоги ст.46 КЗпП України взагалі вважає безпідставним у наказі про відсторонення його від роботи, оскільки він не допустив жодного порушення цієї норми, так як вказана норма не передбачає відсторонення від роботи у випадку відсутності щеплення проти коронавірусної хвороби. Наказ МОЗ щодо переліку професій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню, не містить посилання на те, що до вказаного Переліку входять залізничники, тобто працівники Укрзалізниці. Крім того, вказаний наказ МОЗ від 04.10.2021 року №2153 він вважає незаконним, таким, що порушує його конституційні права. Наказ відповідача про відсторонення його від роботи порушує його права на працю, на конфіденційність інформації щодо стану здоров`я, на свободу вибору вакцини, оскільки щеплення від коронавірусної хвороби, на його переконання, здійснюється експериментальною, не сертифікованою в Україні, вакциною.

Позивач просить позов задовольнити у повному обсязі, скасувати наказ про відсторонення від роботи, зобов`язати відповідача виплатити йому грошові кошти за весь час відсторонення, стягнути з відповідача на його користь судовий збір, а рішення допустити до негайного виконання.

Крім того, позивач просить врахувати, що з 02.03.2022 року відповідач допустив його до роботи на тій же посаді з виплатою того ж розміру заробітку, але тимчасово, на період дії воєнного стану.

2. Виклад заперечень відповідача.

Відповідач - Акціонерне товариство «Укрзалізниця» скористалося своїм правом на подання відзиву.

18.02.2022 року відповідачем надіслано до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву (а.с.52-60).

У відзиві відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Заперечуючи щодо позову, відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та безпідставними та не визнає їх в повному обсязі.

Відповідач зсилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з відповідними змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 року до 31.12.2021 року на території України встановлено карантин. У зв`язку з цим керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій було попереджено про необхідність забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (п. 416 Постанови).

При цьому, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Згідно із наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Мін`юсті 07.10.2021 року за №1306/36928, на час карантину обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83.

До Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави входить і АТ «Укрзалізниця».

Наразі жоден з вищезазначених нормативних актів не визнано таким, що суперечить Конституції України чи Законам України. Отже, враховуючи вищевикладене, особи, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань, мають бути відсторонені від роботи (виконання робіт).

Відповідно до ст.46 КЗпП, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Зі змісту ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» випливає, що центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановлюватись перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню також проти інших (крім тих, які визначені в ч.1 ст.12 вказаного Закону) інфекційних захворювань.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою КМ України №90, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене вище, посадовими особами виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція електропостачання» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» складено акт від 23.12.2021 року про те, що ОСОБА_1 не надав документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 та відповідно наказом виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція електропостачання» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» від 23.12.2021 року №742 відсторонено від роботи до моменту усунення причин такого відсторонення (факт вручення наказу позивачем не заперечується згідно із змістом позовної заяви).

Предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стаття 46 КЗпП України вказує на те, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У даному випадку йдеться про ситуацію, коли підстави для відсторонення передбачені в інших нормативно-правових актах.

В постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року містяться підстави виникнення вимушеного прогулу та його оплати. Так, вимушений прогул може мати місце в таких випадках: незаконне звільнення; незаконне переведення на іншу роботу; затримка видачі трудової книжки при звільненні з вини власника; затримка виконання рішення про поновлення на роботі; відмова у прийнятті на роботу; несвоєчасне укладання трудового договору; якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника; затримка у розрахунку; незаконне виключення члена кооперативу.

Вважає, що відсутні обставини жодної з перелічених Пленумом Верховного суду України причин. Отже, підстави застосування такої інституції як стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Стосовно позиції позивача про те, що інформація про стан здоров`я і наявність вакцинації становлять лікарську таємницю і не підлягають розголошенню без згоди, звертає увагу суду на те, що під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи (ст.286 Цивільного кодексу України). Разом з тим, інформації про сертифікат вакцинації від COVID-19 та щеплення в переліку інформації, що підпадає під поняття лікарської таємниці в розумінні ч.1 ст.286 ЦК України, немає. Такий сертифікат підтверджує лише певний факт, а саме факт вакцинації.

Таким чином, вимога відповідача до позивача надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, зокрема, сертифікат або довідку про абсолютні протипоказання до такого щеплення, не порушує права позивача на таємницю про стан здоров`я.

Окремою підставою задоволення позовних вимог позивач вказує на те, що він зазнав протиправного втручання у його право на працю.

Положеннями статей 3, 27, 49 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Відсторонення позивача від роботи було вимушеним заходом, оскільки за порушення або невиконання правил щодо карантину, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ст.443 КУпАП, останньому, у випадку допущення позивача до роботи, загрожує адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 34 до 170 тисяч гривень.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №761/12073/18 (провадження №61-13444св19) зазначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) в даній справі за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Виростко А.В. підтримав відзив та просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Адвокат Виростко А.В. суду пояснив, що відсторонення позивача від роботи здійснено відповідно до вимог законодавства України, яке детально проаналізовано у відзиві. На теперішній час позивач повідомив про те, що він не провів щеплення від коронавірусної хвороби і не планує цього робити в майбутньому, тому наказ про відсторонення є законним та не підлягає скасуванню. З огляду на те, що Наказом МОЗ від 25.02.2022 року тимчасово, на період воєнного стану, зупинено дію Наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», то позивач допущений до роботи на підставі відповідного наказу відповідача, разом з тим, відсутні підстави для виплати йому заробітної плати за період відсторонення згідно із наказом від 23.12.2021 року.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

1. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 29.03.2022 року заявив усне клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи копії наказу №148 від 02.03.2022 року «Про допуск до роботи».

2. 14.02.2022 року представник відповідача - адвокат Виростко А.В. подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.39-40).

3. 18.02.2022 року представник відповідача надіслав до суду відзив (а.с.52-60).

4. 28.02.2022 року представник відповідача - адвокат Виростко А.В. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи та визначення його участі в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.67).

5. Відповіді на відзив відповідача позивач ОСОБА_1 до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 18.01.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків позовної заяви (а.с.17-19).

2. Ухвалою суду від 27.01.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження; визначено дати першого та другого судових засідань; запропоновано відповідачеві в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 178 ЦПК України; запропоновано позивачеві у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву подати відповідь на відзив, а відповідачеві у цей же строк - заперечення (а.с.33-34).

3. На підставі ухвали суду від 16.02.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про участь у судовому засіданні 03.03.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.47-48).

4. 03.03.2022 року судом задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та про визначення його участі в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції, про що постановлено ухвалу (а.с.69-71).

5. В судовому засіданні 29.03.2022 року, до початку розгляду справи по суті, судом без виходу до нарадчої кімнати, що відповідає положенням ч.4 ст.259 ЦПК України, задоволено усне клопотання позивача ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи доказу та приєднано копію наказу від 02.03.2022 року за №148 «Про допуск до роботи» (а.с.80).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли трудові правовідносини щодо встановлення законності наказу про відсторонення від роботи працівника АТ «Укрзалізниця» та правомірності невиплати відстороненому працівнику заробітної плати.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Відповідач Акціонерне товариство «Укрзалізниця» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, знаходиться у м. Київ, по вул. Єжи Гедройця, будинок 5, має регіональні філії, в тому числі, регіональну філію «Південно-Західна залізниця» (а.с.30-32).

З трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що 26.01.1989 року він прийнятий електромонтером тягової підстанції 3 розряду в ремонтно-ревізійну дільницю по переведенню з локомотивного депо Жмеринка; 04.07.1989 року переведений електромонтером тягової підстанції Рахни по 3 розряду; 15.02.1992 року переведений електромонтером тягових підстанцій Жмеринка-Рахни по 4 розряду; 03.06.2022 року переведений черговим електромеханіком тягової підстанції, та працює по теперішній час (а.с.9-10).

23.12.2021 року наказом в.о. начальника виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція електропостачання» АТ «Укрзалізниця» О. Панютіним у м. Жмеринка винесено наказ №742 «Про відсторонення від роботи» (а.с.11).

Вказаним Наказом відсторонено позивача ОСОБА_1 , електромеханіка тягової підстанції «Рахни» від роботи з 23 грудня 2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення; відстороненому працівнику після отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, письмово повідомити про це керівнику цеху; начальнику ЕЧЕ-26,34 Ліщуку Д.С. забезпечити не допуск ОСОБА_1 до робочого місця, ознайомити з наказом під особистий підпис, повідомити письмово відділ кадрів дистанції про усунення ОСОБА_1 причин відсторонення від роботи; на час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати (а.с.11).

Підставою для Наказу зазначено: подання від 23.12.2021 року №3780; акт про відмову пред`явлення документа про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або копії медичного висновку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

При винесенні вказаного Наказу в.о. начальника дистанції керувався ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівник яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 01.11.2021 року №2393, пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 та врахував ненадання ОСОБА_1 підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.12.2921 року був відсторонений від роботи на підставі проаналізованого вище Наказу по 02.03.2022 року.

02.03.2022 року начальник виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція електропостачання» АТ «Укрзалізниця» Б. Літвин видав наказ №148 «Про допуск до роботи», відповідно до якого, керуючись наказом МОЗ України від 25.02.2022 року №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153», наказав допустити ОСОБА_1 з 02.03.2022 року до роботи електромеханіка ЕЧЕ-26,34 та провести з ним відповідні інструктажі у зв`язку із перервою в роботі більше 30 діб (а.с.80).

Також, судом встановлено, що у період відсторонення позивачу ОСОБА_1 відповідачем не здійснювалося нарахування заробітної плати та її виплата.

Вказані обставини визнаються сторонами, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з копії довідки про доходи від 29.12.2021 року, середньомісячна заробітна плата позивача, який займає посаду електромеханіка (тягової підстанції) виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» складає 13061,73 грн. (а.с.12).

Загальнодоступною є постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року за №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави», якою затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, згідно з яким у переліку підприємств транспортної галузі України включено АТ «Укрзалізниця».

Згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року за №2153, який зареєстрований у Міністерстві юстиції 07.10.2021 року за №1306/36928, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, у п.6 якого зазначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Таким чином, позивач, який працює електромеханіком тягової підстанції Рахни виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція постачання» АТ «Укрзалізниця», що входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83, підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року за №2153.

Разом з тим, 23.12.2021 року позивач не надав представнику роботодавця документу, який підтверджує щеплення проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 за формою №028-1/о, виданого закладом охорони здоров`я, що вбачається із акту від 23.12.2021 року, складеного у м. Жмеринка начальником ЕЧЕ-26,34 Ліщуком Д.С. , начальником сектору Баранюком К.В., працівника відділу кадрів Антонович Н.М. (а.с.65).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечив факту, що він ознайомлений із вказаним актом.

З вказаного акту вбачається, що позивачеві роз`яснено правові наслідки відсторонення від роботи внаслідок ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати, та повідомлено про те, що він буде допущений до роботи за умови пред`явлення ним документа, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 за формою №028-1/о, виданого закладом охорони здоров`я.

На підставі вказаного акту видано подання від 23.12.2021 року №3780, яке, як і акт про відмову від пред`явлення документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, стало підставою для ухвалення роботодавцем рішення про відсторонення позивача від роботи через ненадання підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Таким чином, оскільки при відстороненні ОСОБА_1 від роботи роботодавець діяв правомірно, а позивачем не надано доказів протилежного, то суд констатує, що відсторонення позивача не призвело до порушення права на працю.

Такий висновок суду відповідає також правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №761/12073/18, у якій зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Крім того, суд звертає увагу, що 25.02.2022 року наказом Міністерства охорони здоров`я за №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153», що зареєстрований у МЮ України 26.02.2022 року за №256/37592, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.

У зв`язку із цим, на переконання суду, відповідачем правомірно видано наказ про допуск позивача до роботи (а.с.80).

Оскільки суд дійшов висновку, що відсторонення від роботи позивача було здійснено відповідачем відповідно до норм чинного законодавства, а дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зупинена до завершення воєнного стану в Україні, і відсутні підстави для визнання наказу про відсторонення ОСОБА_1 незаконним та його скасування до проведення позивачем профілактичних щеплень проти COVID-19 або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, то і вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати за період відсторонення в сумі 12438 грн. (похідна позовна вимога) задоволенню не підлягає.

Відтак, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли трудові правовідносини щодо встановлення законності наказу про відсторонення від роботи працівника АТ «Укрзалізниця» та правомірності невиплати відстороненому працівнику заробітної плати, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.ст.19, 55 Конституції України, органи державної влади…, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання незаконним рішення.

Відповідно до п.2 ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються районними, районними в місті, міськими, міськрайонними судами.

Згідно із ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Частинами 1-4 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою КМУ №267 від 25.03.2015 року, Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах: епідеміологічного нагляду (спостереження), імунопрофілактики, промоції здорового способу життя та запобігання факторам ризику, попередження та зниження рівня вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення, безпеки харчових продуктів, регламентації факторів середовища життєдіяльності населення, гігієнічної регламентації небезпечних факторів, створення національної системи крові, управління системою якості щодо безпеки крові, біологічної безпеки та біологічного захисту, боротьби із стійкістю до протимікробних препаратів, реагування на небезпеки для здоров`я та надзвичайні стани в сфері охорони здоров`я, а також забезпечення формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення; розвитку медичних послуг, впровадження електронної системи охорони здоров`я, забезпечення державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; технічного регулювання медичних виробів, медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують, косметичної продукції; забезпечення населення якісними, ефективними та безпечними лікарськими засобами, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також безпечних медичних виробів та косметичної продукції; розвитку кадрового потенціалу системи охорони здоров`я, вищої медичної, фармацевтичної освіти та науки.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83; 7. Органів місцевого самоврядування; 8. Закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності; 9. Комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом Міністерства охорони здоров`я за №380 від 25.02.2022 року «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153», що зареєстрований у МЮ України 26.02.2022 року за №256/37592, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні.

Пунктом 41-6 постанови КМУ від 20.12.2020 року за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року №2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

VІ. Висновки суду

Аналіз доказів та вказаного вище законодавства дає підстави для висновку, що право позивача ОСОБА_1 на працю не було порушене з боку відповідача.

Під час цього судового провадження судовому контролю підлягали підстава та всі стадії процедури відсторонення позивача від роботи.

З огляду на проаналізоване законодавство та надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

При цьому, суд керується вимогами об`єктивності, розумності і справедливості.

Згідно зі ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не право на працю, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян.

Держава, встановивши правило про те, що без обов`язкового щеплення працівник Укрзалізниці не може бути допущений до виконання своїх обов`язків, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я не тільки всіх працівників Укрзалізниці та громадян, які користуються послугами перевезення транспортом Укрзалізниці, а й захищає таким чином самого позивача, який не отримав профілактичні щеплення.

У справі, яка розглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі працівників, котрі працюють в Укрзалізниці спільно із позивачем та мають право на безпечний робочий процес. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

ЄСПЛ у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграфи 33, 36 рішення). Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

При цьому, суд вважає помилковими ствердження позивача про те, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», є незаконним, оскільки він не скасований у передбаченому законодавством порядку, не визнавався незаконним у судовому порядку, його дія зупинена лише на період воєнного стану на підставі наказу МОЗ від 25.02.2022 року.

Оскільки наказ про відсторонення позивача від роботи не підлягає визнанню незаконним та не підлягає скасуванню, то слід залишити без задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час відсторонення.

Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, тому вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого ним при зверненні до суду судового збору також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.46, 221, 233 КЗпП України, ст.16 ЦК України, ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.10 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», суд,

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи - відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ;

- відповідач - Акціонерне товариство «Укрзалізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5, поштовий індекс: 03150, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 40075815.

Повне рішення складено 01.04.2022 року.

Суддя: