Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/175/22

Провадження № 2/439/266/22

01 квітня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, ухвалив таке рішення.

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 , у якій просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 серпня 2004 року у Відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, актовий запис за № 95.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що 28 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, актовий запис за № 95.

Позивачка вказує, що від даного шлюбу в сторін є неповнолітні діти, а саме: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка акцентує увагу, що підставою для звернення з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу є те, що фактично між сторонами немає поваги, любові, взаєморозуміння, їхнє сімейне життя не склалося. Моральна основа шлюбу відсутня. На даний час кожен зі сторін проживає окремо та живе іншим життям.

Позивачка вважає, що фактично сім`я припинила своє існування. Тому переконана, що за таких обставинах спільне подружнє життя в майбутньому є неможливим і даний шлюб повинен бути розірваним. Спору про майно немає.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

16 лютого 2022 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справ без його участі, позовні вимоги визнає повністю, вважає збереження сім`ї неможливим.

За правилами норми частини 2 статті 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що 28 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, про що складено актовий запис за № 95. Після реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 28 серпня 2004 року (а.с. 5).

За час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей, а саме: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04 травня 2005 року; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07 лютого 2013 року (а.с. 10-11).

За правилами частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що сторони протягом тривалого терміну разом не проживають та не ведуть спільного господарства, спроб до примирення не роблять. Спору про майно між сторонами не має.

При вирішення спору по суті суд виходить із того, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

У свою чергу позивачка скористалася власним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягала на розірванні шлюбу. Позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Із урахуванням встановлених обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення. Розірвання шлюбу також не суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки сім`я розпалася і збереження її неможливе.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами по справі встановлено, що 31 січня 2022 року між адвокатом Онищуком Тарасом Назаровичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 12).

Пунктом 1 вищевказаного договору передбачається, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовленні сторонами.

За змістом підпункту 3.1 пункту 3. «Ціна договору» Договору про надання правової (правничої) допомоги від 27 травня 2021 року, замовник сплачує адвокату винагороду за підготовку та скерування позовної заяви у фіксованій сумі - 2 000 гривень 00 копійок.

ОСОБА_1 надано належним чином та у повному обсязі професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Про це свідчить надані суду: детальний опис виконаних робіт адвокатом Онищуком Тарасом Назаровичем по наданню правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 згідно умов договору від 31 січня 2022 року; акт приймання-передачі виконаних робіт від 31 січня 2022 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 31 січня 2022 року (а.с. 12-14).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме:

-дійсність;

-необхідність;

-розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із договору про надання правової (правничої) допомоги від 31 січня 2022 року, сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з фіксованою ставкою надання послуг у розмірі 2 000 гривень 00 копійок.

У подальшому, разом із позовною заявою представником позивачки - адвокатом Онищуком Тарасом Назаровичем подано докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Такі докази надані суду до початку виходу суду до нарадчої кімнати, що з огляду на статтю 141 Цивільного процесуального кодексу України повністю відповідає законодавчо встановленому терміну, протягом якого можна реалізувати відповідні процесуальні права.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача - адвокатом Онищуком Тарасом Назаровичем та витрати, які були понесені позивачкою за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Відтак суд вважає, що фактично понесені судові витрати позивачкою за надану професійну правничу допомогу у даній цивільній справі - становлять 2 000 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 2 000 гривень 00 копійок, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачкою у зв`язку із розглядом даної цивільної справи.

Щодо розподілу судового збору.

Судом встановлено, ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992 гривні 40 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача - ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок ОСОБА_2 , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

На підставі статей 112-113 СК України, керуючись статтями 10, 81, 89, частиною 3 статті 211, частиною 2 статті 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 серпня 2004 року у Відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, актовий запис за № 95.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору, що становить 992 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 01.04.2022 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Б.М. Петейчук