Дата документу 30.03.2022 Справа № 334/5192/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5192/21 Головуючий у 1 інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження № 22-ц/807/752/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» березня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу управління багатоквартирним будинком,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради звернулось до суду з позовом, який уточнило, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу управління багатоквартирним будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №520 від 01 вересня 2017 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків м. Запоріжжя» КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі за об`єктом конкурсу (група будинків) №3.

Згідно з вказаним рішенням КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради розпочало надання послуг з управління багатоквартирних будинків 01 листопада 2017 року.

06 вересня 2017 року між КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради та співвласниками багатоквартирного будинку №230 по пр. Соборний в м. Запоріжжя , від імені і в інтересах яких діяв заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, укладено договір №1049-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок.

За період з 01 листопада 2017 року по 01 липня 2021 року були надані послуги на суму 13358,86 грн. та субсидія на суму 957,74 грн.

У зв`язку з несплатою за надані послуги у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 12401,12 грн., 1404,39 грн. - інфляційні збитки, 520,04 грн. - 3 % річних.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь товариства заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 12401,12 грн., 3% річних в розмірі 520,04 грн., втрат від інфляції в розмірі 1404,39 грн., в загальному розмірі 14325,55 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Запоріжремсервіс» заборгованість з оплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 року по 01.07.2021 в сумі 8 267,41 грн., 3% річних в сумі 346,69 грн., втрат від інфляції в сумі 936,26 грн., а всього стягнуто 9550,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Запоріжремсервіс» судовий збір в сумі 1513,33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність відкриття провадження у справі, незгоду з умовами договору, укладеного з позивачем, відсутність у позивача права здійснювати нарахування, наявність підстав для притягнення позивача до кримінальної відповідальності, ухвалення рішень суддями Ленінського районного суду м. Запоріжжя поза межами нарадчих кімнат, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено ненадання позивачем послуг та розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, матеріали справи не містять доказів належності квартири на праві власності ОСОБА_1 , наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 пропорційно її частки у праві власності на квартиру.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведеного конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку у м. Запоріжжі на підставі протоколу засідання конкурсної комісії від 29 серпня 2017 року, Рішенням Запорізької міської ради від 01 вересня 2017 року № 520 управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі, згідно з додатком №3 до цього рішення призначено КП «Запоріжремсервіс» (а.с.9).

У відповідності до п. 7 Рішення Запорізької міської ради від 01 вересня 2017 року № 520 інформацію про Управителя було доведено до відома співвласників будинків шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та на інформаційному стенді будинків.

06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, 230 («Замовник»), від імені яких діє Заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради Бородай О.М., який уповноважений на укладення цього договору рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01 вересня 2017 року №520 та КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради було укладено договір № 1049-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - Договір) (а.с.10-16). Згідно з п. 18 Договору він набрав чинності з моменту його підписання. Надання послуг в рамках дії договору було розпочато з 01 листопада 2017 року.

Згідно з умовами Договору КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради зобов`язалося надавати Замовнику послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а Замовник, в свою чергу, надав право Управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом.

Відповідно до статуту КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, затвердженого розпорядженням міського голови від 06.12.2016 №582р, метою діяльності товариства (п. 2.1) є, зокрема, здійснення виробничо-господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб споживачів у житлово-комунальних послугах, та виконання замовлень населення, підприємств, установ та організацій; забезпечення мешканців житлових будинків та гуртожитків, підприємств, установ та організацій різних форм власності житлово-комунальними послугами шляхом забезпечення справного технічного стану мереж холодного та гарячого водопостачання, опалення каналізації, електропостачання, а також забезпечення функціонування технічного обладнання будівель (конструктивних елементів, бойлерів, елеваторних вузлів, водомірних рамок і т інше), виконання поточних та капітальних ремонтів. Відповідно до п. 2.2 статуту в межах своєї компетенції, відповідно до чинного законодавства, Підприємство має право здійснювати всі необхідні заходи, спрямовані на реалізацію мети і предмета діяльності, що передбачені Статутом. Пунктом 2.3 Статуту передбачено, що для досягнення статутних цілей і одержання прибутку Підприємство здійснює такі види діяльності, зокрема управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (а.с. 20-32).

При цьому, сторони Договору погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових на нежитлових приміщень на першому поверсі: 4,19 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників, у тому числі: 1) за утримання та інші складові послуги - 3,81 грн./м.кв; 2) винагорода Управителеві - 0,38 грн./м.кв. Для житлових на нежитлових приміщень, розташованих на 2 та вище поверхах: 4,19 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників, у тому числі: 1) за утримання та інші складові послуги - 3,81 грн./м.кв; 2) винагорода Управителеві - 0,38 грн./м.кв. (п. 5 договору).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 серпня 2021 року №№ 269109927, 269128505 ОСОБА_2 є власником 2/3 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо права власності ОСОБА_1 відсутні (а.с. 50, 51-52).

Згідно з розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви, за період з листопаду 2017 року по липень 2021 року у відповідачів утворилась заборгованість в розмірі 13 358,86 грн., з врахуванням субсидії 957,74 грн. загальний розмір заборгованості становить 12 401,12 грн.(а.с.35).

КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради додатково заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з листопада 2017 року по червень 2021 року в сумі 1404,39 грн. та 3 % річних за період з 01 листопада 2017 року по 30 червня 2021 року в сумі 520,04 грн.

Зазначений розрахунок відповідачами не спростований та не оспорений.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).

Згідно зі ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії.

Порядок здійснення забору проб та проведення їх дослідження щодо послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води та послуг з постачання природного газу затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги.

У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Матеріали справи не містять та відповідачами не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції акти-претензії, які б були відповідними доказами неналежного надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком, або докази відмови від надання позивачем послуг.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність невиконання обов`язків щодо своєчасної сплати внесків за надані послуги.

Відповідачами розрахунок КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради не спростований, власний розрахунок не наданий.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Відповідачами не надано також доказів щодо письмового повідомлення КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про відмову від договору.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2018 року, ухваленій у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18).

Матеріали справи не містять доказів які б свідчили про те, що Договір 1049-УБ від 06 вересня 2017 року було припинено з підстав, визначених як умовами самого договору так і його скасування, чи визнання недійсним в цілому або частини його умов, у встановленому законом порядку, а отже, відповідачами не спростовано, що КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради є надавачем послуг з управлення багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття в якості доказів припинення дії Договору заяви мешканців будинку 230 та голови Органу самоорганізації населення на адресу Виконавчого комітету Запорізької міської ради, заступника мера з питань ЖКГ Бородая А.М., Департаменту ЖКГ Польового С.Я. копії протоколу №22 Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет по проспекту Леніна, 230», в яких зазначено про небажання мешканців будинку укладати будь-які договори з будь-якою організацією щодо управління своїм майном, з тих підстав, оскільки відповідачами не було надано суду відповіді на вказану заяву.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для відкриття провадження не заслуговують на увагу, оскільки при відкритті провадження судом перевіряється дотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України та відсутність підстав для повернення позовної зави або відмови у відкритті провадження у відповідності до правил ч. 4 ст. 185 ЦПК України, ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 фактично посилаються на відсутність права КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради звертатись з таким позовом та недоведеність позовних вимог, що може бути підставою для відмови саме в задоволенні позову, проте не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки оцінка наявності або відсутності таких обставин здійснюється судом в нарадчій кімнаті при ухваленні рішення суду по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішень суддями Ленінського районного суду м. Запоріжжя поза межами нарадчих кімнатах носять загальний характер, матеріали справи не містять доказів такого порушення у цій справі.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відсутність в позивача права здійснювати нарахування також не підтверджені належними доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для притягнення позивача до кримінальної відповідальності не заслуговує на увагу, оскільки такі питання не підлягають вирішенню в порядку ЦПК України при розгляді цивільної справи.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради рішення суду не оскаржувалось.

Згідно з положеннями ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 30 березня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова