Справа № 344/4002/22
Провадження № 4-с/344/18/22
У Х В А Л А

30 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровська Г.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця, скасування постанови про арешт коштів боржника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконними дії/бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Керніцького А.В., вчинені ним у ході виконавчого провадження №37718890, а саме накладення арешту на кошти пенсійного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого в відділенні АТ КБ «Приватбанк» м. Івано-Франківська; скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Керніцького А.В. про арешт коштів боржника ВП №63965250 від 07.10.2021 року.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Строки звернення зі скаргою визначено статтею 449 ЦПК України.

Так, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У поданій скарзі заявник самостійно зазначає про те, що про існування арешту на її пенсійну картку вона дізналась 08 жовтня 2021 року, а в подальшому 12 жовтня 2021 року надала довідку про пенсійну картку державному виконавцю. 01 грудня 2021 року на адресу скаржника надійшов лист заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відмову в задоволенні її вимог щодо арешту пенсійної картки.

З даною скаргою про визнання незаконними дій/бездіяльності державного виконавця, скасування постанови ОСОБА_1 звернулась до суду 22.03.2022 року (дата поштового відправлення скарги).

При цьому, у поданій скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що вона не могла звернутись до суду у зв`язку з карантином, святковими днями, новорічними святами, її хворобливим станом.

Отже, вирішуючи питання про можливість прийняття скарги до провадження, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року № 6 «Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах».

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-152/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» зазначив, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, на нашу думку, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі. Це повністю відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику роз`яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку».

У постанові від 18.02.2021 року винесеній у справі № 640/25034/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Натомість, скаргу ОСОБА_1 направлено до суду 22.03.2022 року, тобто після закінчення встановленого законом строку для звернення до суду з відповідною скаргою на дії та рішення державного виконавця.

При цьому, зі змісту скарги з додатками убачається, що питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявником не ставиться.

Посилання на карантин, святкові та вихідні дні, новорічні свята, хворобливий стан, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду, є лише загальними формулюваннями, не конкретизованими належними доказовими фактами.

При цьому, скаржником у поданій скарзі питання про поновлення строку звернення до суду з даною скаргою, не ставиться.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Поряд з цим, Суд відзначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що заявником пропущений строк звернення до суду із зазначеною скаргою, і цей строк звернення до суду зі скаргою в межах виконавчого провадження встановлений законом, а не судом, при цьому питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявником не ставиться, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення відповідного строку звернення до суду за відсутності відповідної заяви скаржника із зазначенням поважності причин пропуску процесуального строку та із наданням доказів щодо цього, тому скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 447-449 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця, скасування постанови про арешт коштів боржника - повернути заявнику, без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Домбровська Г.В.