Справа №150/628/21
Провадження по справі №2/150/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Вітковській О.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабчинецької сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відповідного права в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Сторони в підготовче засідання не з'явилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Позивач свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідачем - Бабчинецькою сільською радою Могилів - Подільського району Вінницької області позовні вимоги визнаються та не заперечується проти їх задоволення.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачами слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України (ч.4 ст.200 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 11.01.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ґрунтуючись на наступних підставах.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 25 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бабчинці Чернівецького (за новим адміністративно - територіальним поділом - Могилів-Подільського) району Вінницької області померла прабабка позивача - ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Бабчинецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області 28.01.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис з №6 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну ділянку (пай) № НОМЕР_1 загальною площею 1,45 га, яка розташована на території Бабчинецької сільської ради Могилів - Подільського району (колишнього Чернівецького району), що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області №2001 від 16.11.2018 року (а.с. 18) а також листом, виданим 10.09.2021 за вихідним №0-2-2.120, 1-59/459-21 відділом №1 Управління у Могилів - Подільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому зазначається, що ОСОБА_4 був виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №037968, однак Державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 20). Даний сертифікат на право на земельну частку (пай) відсутній.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 був її син ОСОБА_5 (дід позивача по справі), який спадщину після смерті матері прийняв фактичним шляхом, однак не встиг оформити свої спадкові права, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Бабчинецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області 01.01.2001 року (а.с. 13).

Оглянутою копіє спадкової справи №124/2018 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка була розпочата 19.06.2018 та закінчена 08.12.2020 приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г., наданої Державним нотаріальним архівом Вінницької області на виконання ухвали суду від 11.01.2022 щодо витребування доказів по справі, 03.11.1998 року ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого все належне їй на день смерті майно, заповіла ОСОБА_5 (а.с. 85). Як вбачається із довідки, виданої 22.07.2020 за №1223 виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, що міститься в матеріалах копії спадкової справи на майно померлої ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , будучи спадкоємцем за заповітом майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_4 , спадщину прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав (а.с. 94).

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та позивачем, зокрема, те що він являється дідом ОСОБА_1 , підтверджується наступними доказами.

Як свідчить копія свідоцтва про народження позивача (дошлюбне прізвище якої ОСОБА_7 ) серії НОМЕР_3 , виданого 10.02.1988, батьком ОСОБА_1 (тобто, позивача по праві) значиться ОСОБА_8 , а матір`ю ОСОБА_9 (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про народження матері позивача серії НОМЕР_4 ,виданого 15.06.1970, батьком ОСОБА_9 значиться ОСОБА_5 (а.с. 12).

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 повторно виданого 10.06.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області, вбачається, що матір`ю позивача по справі (дошлюбне прізвище якої ОСОБА_7 ) 23.01.1992 зареєстровано шлюб із ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 загальною площею 1,45 га, на яку він мав право за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , та з права на земельну частку (пай) № НОМЕР_6 площею 2,17 га, розташованої на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яке він отримав внаслідок розпаювання бувшого КСП «Хлібороб» с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області, що підтверджується довідкою виконкому Бабчинецької сільської ради №2000 від 16.11.2018 року (а.с. 19), а також листом відділу №1 Управління у Могилів-Подільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому вказано, що ОСОБА_5 був виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №038016, однак Державний акт на дану земельну ділянку не видавався (а.с. 27, 31. 32, 33). Даний сертифікат на дану земельну частку (пай) також відсутній. Розпорядженням Чернівецької районної державної адміністрації №147 від 30.09.2004 року громадянин ОСОБА_5 внесений у список громадян, яким надається у власність земельна ділянка (пай) колишнього КСП «Хлібороб» с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області за №506 (а.с. 27, 28, 29-30)

Єдиною спадкоємицею за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 була його донька ОСОБА_6 (тобто, мати позивача по справі), яка й була розпорядником майна померлого, про що свідчить копія довідки, виданої виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 22.07.2020 за №1223 (а.с.94).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 05.04.2018 виконкомом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с. 10).

Позивач по справі ОСОБА_1 являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_6 , спадщину прийняла фактичним шляхом, оскільки проживала на день смерті матері разом з нею. Зазначений факт підтверджено довідкою, яка міститься в матеріалах спадкової справи, наданої Державним нотаріальним архівом Вінницької області на виконання ухвали суду від 12.01.2022 щодо витребування доказів (а.с. 75).

Окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом також являється її рідна сестра - ОСОБА_2 та чоловік померлої - ОСОБА_3 , які були зареєстровані та проживали разом з померлою на день її смерті, однак не подали нотаріусу заяви про відмову від своєї частки у спадщині.

Звернувшись до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г. із заявою про видачу відповідних свідоцтв про право на спадщину на вище зазначені земельні ділянки, 08.12.2020 року позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2020 №159/02-31 (а.с. 34-35). Дана постанова мотивована тим, що згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

3 огляду на те, що позивачем не було подано оригіналу правовстановлюючого документу на вищезгадані земельні ділянки, яких немає та вже не можливо отримати, не надано доказів виділення даних земельних ділянок померлим особам в натурі та присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, нотаріусом було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на дані ділянки та рекомендовано звернутись з позовом до суду.

Як свідчить довідка, видана виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 16.11.2018 року за №2000 , ОСОБА_5 був внесений в списки розпаювання бувшого КСП «Хлібороб» с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області за №506, земельна ділянка площею 2,17 га (а.с. 19).

Із листа відділу №1 Управління у Могилів - Подільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.09.2021 за №0-2-0.120, 1-59/459-21, вбачається, що відповідно до фонду документації із землеустрою, а саме технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують громадянам право власності на земельні частки (паї), а саме в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Чернівецькою районною державною адміністрацією вінницької області по КСП «Хлібороб» Бабчинецької сільської ради наявний запис про виготовлення та видачу громадянці ОСОБА_4 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №037968. Розпорядженням Чернівецької районної державної адміністрації №147 від 30.09.2004 громадянка ОСОБА_4 внесена у список громадян, яким надається у власність земельна частка (пай)колишнього КСП «Хлібороб» с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області за №507. Державний акт на вище вказану земельну ділянку громадянці ОСОБА_4 не видавався (а.с. 20, 21,22, 23, 24, 25, 26).

Відповiдно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вiд 05.06.2003р. № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згiдно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вiд 05.06.2003р. № 899- IV, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згiдно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 вiд 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідних положень ЗК України).

Згiдно пункту «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельнi ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України.

Вiдповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці вправі звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивiльних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

В п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 вiд 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному разі встановлено, що має місце спір про право, тому встановлення факту, що має юридичне значення розглядаються в позовному провадженні.

Як передбачено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ №24-753/0/4-13 вiд 16.05.2013 р. у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповiдача не може розглядатися нотаріус або орган державної реєстрації прав.

В п 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 вiд 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у справах даної категорії відповідачами є територіальні громади в особi відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини виключно за умови відсутності інших спадкоємців за заповітом i за законом, усунення їх вiд права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Спірне майно перебуває на території Бабчинецької сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області, що є уповноваженим органом щодо даного майна, в тому числі при визнанні його відумерлою спадщиною. Відтак, Бабчинецька сільська рада Могилів - Подільського району Вінницької області є відповідачем по справі.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Державним нотаріальним архівом Вінницької області на виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 11.01.2022 щодо витребування доказів по справі, надіслано до суду копію спадкової справи №124/2018 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка була розпочата 19.06.2018 та закінчена 08.12.2020 приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г. (а.с.65 - 126).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України). Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом, відповідно до статті 1217 ЦК України.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 1 та частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15 - ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавцеві у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відповідні роз`яснення наведено також в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та в пункті 22 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням вище наведених правових норм, суд вважає, що єдиним фактичним спадкоємцем зазначеної вище спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6 , є позивач у справі. Оскільки ОСОБА_6 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку, право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті, то це право в порядку спадкування перейшло до спадкоємця померлого за законом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Оскільки ОСОБА_6 не встигла завершити процедуру приватизації на земельну ділянку, у зв`язку зі смертю, належність цього майна спадкодавцю підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, а позивач має право на це майно в порядку спадкування за законом, то позов потрібно задовольнити.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ), в порядку спадкування за законом право на завершення процедури приватизації та реєстрації на її ім`я права власності на майно, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: права на земельну частку (пай) № НОМЕР_6 площею 2,17 га, розташованої на території Бабчинецької сільської Могилів - Подільського району Вінницької області, яку отримав її батько - ОСОБА_5 внаслідок розпаювання бувшого КСП «Хлібороб» с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ) право на земельну ділянку (пай) № НОМЕР_1 загальною площею 1,45 га, розташовану на території Бабчинецької сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області, яке належало ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої прийняв за заповітом ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК