Постанова

Іменем України

07 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 535/835/20

провадження № 61-14701св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасло Микола Миколайович,

заінтересовані особи (стягувачі): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області, у складі судді

Цвітайла П. В., від 27 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Абрамова П. С.,

Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І., від 26 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М. М., в якій просив суд визнати неправомірними дії щодо винесення постанов від 12 серпня 2020 року про опис та арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 57489912 та скасувати ці постанови.

Скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебуває зведене виконавче провадження № 57489912, де він є боржником.

31 серпня 2020 року він отримав дві постанови державного виконавця Лукмасла М. М. про опис та арешт майна боржника від 12 серпня 2020 року, якими було описано та арештовано наступне майно:

- огорожа № 1, 2, 3 і 5 цегляна, довжиною 227 м, та металева, довжиною

69,6 м, ворота № 4 в`їзні двостворчасті, площею 20,4 кв. м; замощення № 6, загальною площею 2 845,5 кв. м, і бордюри, довжиною 649 п. м; комунікації: 47 ліхтарів внутрішнього освітлення і 8 зовнішнього; кабельні мережі 230 м силового броньованого і 970 м розвідного кабелю на земельній ділянці, площею 1,1959 га, кадастровий номер :30:002:2197 для розміщення та експлуатації будівель і споруд транспортних послуг та допоміжних операцій, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 1,1959 га, кадастровий номер :30:002:2197 для розміщення та експлуатації будівель і споруд транспортних послуг та допоміжних операцій за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказав, що оскаржувані постанови, винесені з порушенням статей 28, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 10 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Зокрема, опис та арешт майна боржника проводився без його присутності, у постановах відсутні підписи боржника та стягувача, державним виконавцем направлені постанови боржнику на ознайомлення лише 28 серпня

2020 року, опис майна проведено за участю зберігача майна

ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які фактично були відсутні за місцем проведення виконавчої дії, державним виконавцем не здійснено перевірку наявності на земельній ділянці комунікацій, описана земельна ділянка, площею 1,1959 га, з кадастровим номером :30:002:2197, створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок, площею 0,1724 га та 1,0235 га, які перебувають під іпотекою.

Крім того, державний виконавець лише частково описав майно, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , порушивши його цілісність та технічне призначення, оскільки за даною адресою розташований майновий комплекс бази обслуговування автотранспорту, що є капітальним будівництвом та відноситься до категорії нерухомого майна. Проте державним виконавцем опис здійснено як рухомого майна, що занижує його вартість.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний виконавець під час виконання зведеного виконавчого провадження № 57489912 діяв в межах повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», а оскаржувані постанови відповідають вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області

від 27 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 26 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали справи № 535/835/20 із районного суду. У жовтні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що при проведені опису майна було порушено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів, оскільки на ній розміщений майновий комплекс бази обслуговування автотранспорту, ринкова вартість якого становить 11 425 070 грн.

Наголошує на тому, що спірна земельна ділянка, площею 1,959 га, створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок, площею 0,1724 га та 1,0235 га, які перебувають в іпотеці.

Звертає увагу, що побутові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , залишились неописаними. Постанова про опис та арешт земельної ділянки не містить відомостей щодо наявних на ній комунікацій.

Стверджує, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі

№ 535/44/16-ц, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 03 квітня 2019 року у справі

№ 755/5072/17.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції

(м. Суми) перебуває зведене виконавче провадження № 57489912.

До складу зведеного виконавчого провадження № 57489912 входять:

- виконавче провадження № 48905406 з виконання виконавчого листа

№ 535/935/14-ц від 12 листопада 2014 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі

66 462 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи в суді становить 860 682,90 грн;

- виконавче провадження № 48905532 з виконання виконавчого листа

№ 535/935/14-ц від 12 листопада 2014 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 8 575,59 грн;

- виконавче провадження № 51338250 з виконання виконавчого листа

№ 535/44/16-ц від 29 квітня 2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі 551,21 грн;

- виконавче провадження № 51338006 з виконання виконавчого листа

№ 535/44/16 від 29 квітня 2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 586 111,97 грн;

- виконавче провадження № 53221598 з виконання виконавчого листа

№ 535/588/16-ц від 31 серпня 2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 705 476,01 грн;

- виконавче провадження № 49196599 з виконання виконавчого листа

№ 535/690/15-ц від 16 жовтня 2015 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 778 892,38 грн, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 4 141,20 грн та витрат на правову допомогу в сумі 4 409,60 грн, всього 787 443,18 грн;

- виконавче провадження № 53093723 з виконання виконавчого листа

№ 535/61/16-ц від 04 листопада 2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 судових витрат у сумі 3 639,25 грн;

З метою забезпечення виконання судових рішень державним виконавцем винесено:

- постанову від 12 серпня 2020 року про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на: огорожу № 1, 2, 3 і 5 цегляну, довжиною 227 м, та металеву, довжиною 69,6 м, ворота № 4 в`їзні двостворчасті, площею 20,4 кв. м; замощення № 6, загальною площею 2845,5 кв. м, і бордюри, довжиною 649 п. м; комунікації: 47 ліхтарів внутрішнього освітлення і 8 зовнішнього; кабельні мережі 230 м силового броньованого і 970 м розвідного кабелю на земельній ділянці, площею 1,1959 га, кадастровий номер: :30:002:2197, для розміщення та експлуатації будівель і споруд транспортних послуг та допоміжних операцій, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- постанову від 12 серпня 2020 року про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на земельну ділянку, площею 1,1959 га, кадастровий номер: 532255100:30:002:2197, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 вересня 2020 року реєстраційні записи щодо реєстрації нерухомості за адресою:

АДРЕСА_1 , відсутні.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом частин першої-третьої статті56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

За змістом наведених норм вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право, зокрема, з метою реального забезпечення виконання судового рішення накладати арешт на майно божника.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженню, в межах якого державним виконавцем з дотриманням приписів статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесені оспорювані постанови від 12 серпня 2020 року про опис та арешт майна боржника,дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки постанови про опис та арешт майна боржника, що винесені державним виконавцем з дотриманням вимог закону, не порушують прав боржника та спрямовані на забезпечення реального виконання судових рішень.

Дії державного виконавця щодо опису та арешту майна боржника необхідні для фіксації та збереження такого майна з метою подальшої примусової реалізації у разі невиконання боржником судових рішень добровільно. Разом із тим при описі та арешті питання реалізації цього майна не вирішується.

При цьому у разі наявності доказів добровільного виконання судових рішень, які набрали законної сили, ОСОБА_1 не позбавлений права надати їх державному виконавцю.

Доводи касаційної скарги щодо перебування в іпотеці земельних ділянок, які були об`єднані в земельну ділянку з кадастровим номером :30:002:2197, є необґрунтованими.

Так, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, Полтавський апеляційний суд у постанові від 18 січня 2022 року у справі

№ 535/1085/20 за поданням заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управліннязабезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М. М. про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, пославшись на витяги з відповідних державних реєстрів, встановив, що іпотека спірних земельних ділянок припинена.

Крім того, Верховний Суд, відмовляючи ухвалою від 19 жовтня 2021 року у відкритті касаційного провадження та визнаючи необґрунтованою касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 535/570/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця

Лукмасла М. М. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника, вказав, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили, що спірна земельна ділянка не перебуває під іпотекою.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, що викладені в постанові Верховного Суду

від 13 січня 2021 року у справі № 535/44/16-ц, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, на які заявник посилається як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Апеляційний суд в оскарженій постанові правильно вказав, що предметом розгляду у справі № 535/44/16-ц, в якій ухвалено постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року, було подання державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку. При цьому судові рішення щодо відмови у задоволенні такого подання державного виконавця не впливають на висновки щодо правомірності постанов державного виконавця від 12 серпня 2020 року про опис та арешт майна боржника.

До подібних висновків дійшов і Верховний Суд в ухвалі від 19 жовтня

2021 року, відмовляючи у відкритті касаційного провадження та визнаючи необґрунтованою касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 рокуу справі

№ 535/570/21.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана відповідна оцінка та з якою погоджується Верховний Суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та місять висновки судів щодо обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401

ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали районного суду та постанови апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня

2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта