Постанова

Іменем України

05 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 266/957/16-ц

провадження № 61-13631св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом), Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року у складі судді Пантелєєва Д. Г., постанову Донецького апеляційного суду від 27 травня 2021 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Лопатіної М. Ю., Баркова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 ,Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - ПрАТ «СТ «Іллічівське») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю.

Позов мотивовано тим, що 19 жовтня 2009 року у м. Маріуполі Донецької області на вул. Бахчиванджи трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був смертельно травмований син позивачів - ОСОБА_4 , 1973 року народження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті зіткнення мотоцикла марки «SUZUKI GSR-1300», яким керував ОСОБА_4 , з автомобілем «SUZUKI GRAND VITARA» під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок порушення останньою вимог Правил дорожнього руху.

18 грудня 2009 року ОСОБА_3 притягнуто у кримінальній справі № 81-1591 в якості обвинуваченої за злочин, передбачений частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. Постановою слідчого позивачів було визнано потерпілими у цій справі. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2012 року ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «г,ґ» статті 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, припинивши відносно неї кримінальну справу за частиною другою статті 286 КК України.

В результаті злочинних дій відповідача позивачі втратили члена їх родини, їх сина та батька для їх онуків.

Оскільки смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП з вини ОСОБА_3 , відповідачка зобов`язана відшкодувати їм моральну шкоду, завдану його смертю. Загибель сина для них трагічна подія, яка викликала стрес, глибокі душевні переживання та страждання, порушила нормальні життєві зв`язки та уклад, призвела до значних незворотних змін способу життя, планів на майбутнє, життя втратило сенс.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили стягнути з ОСОБА_3 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, по 150 000 грн кожному.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зустрічний позов мотивовано наявністю вини ОСОБА_4 у ДТП, що відбулася 19 жовтня 2009 року.

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала травми, тривалий час лікувалась, стала довічним інвалідом, втратила працездатність і можливість працювати на попередній посаді, що призвело до зменшення її доходів.

В результаті витрат на тривале лікування, втрату працездатності, інвалідності, неможливості працювати на попередній посаді, ОСОБА_3 завдано матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Крім того, внаслідок ДТП від незаконних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_3 спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 300 000 грн.

Відповідно до статті 1231 ЦК України до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є його батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 30 000 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року первісний позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн кожному.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачам за первісним позовом внаслідок загибелі їх сина в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини відповідачки, заподіяно моральну шкоду. Враховуючи характер, глибину фізичних та душевних страждань, визначено розмір коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000 грн, тобто по 100 000 грн кожному.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 травня 2021 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, уточнивши вимоги, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити або передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК Українипередбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

20 грудня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивачі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 жовтня 2009 року на вул. Бахчиванджи у м. Маріуполі Донецької області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_3 керувала автомобілем марки «SUZUKI GRAND VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності, а мотоциклом марки «SUZUKI GSR-1300», реєстраційний номер НОМЕР_2 , керував за довіреністю ОСОБА_4 , який загинув під час ДТП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2011 року ОСОБА_3 звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. «г, ґ» статті 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, відносно неї закрито кримінальну справу за статтею 286 частиною другою КК України, за фактом ДТП, яке відбулось 19 жовтня 2009 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог не оскаржується в касаційному порядку, тому на предмет законності й обґрунтованості в цій частині судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Установлено, що факт гибелі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 і вина в цьому ОСОБА_5 встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2011 року, якою ОСОБА_3 звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. «г, ґ» статті 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, відносно неї закрито кримінальну справу за статтею 286 частиною 2 КК України за фактом ДТП, яке відбулось 19 жовтня 2009 року.

Крім того, вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 жовтня 2009 року і внаслідок якої ОСОБА_4 був смертельно травмований, встановлена рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2013 року, у справі № 2/0519/1645/12, а також рішеннями Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20 березня 2013 року та Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2013 року у справі № 0519/9525/12.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачам за первісним позовом внаслідок загибелі їх сина в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини відповідачки, заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина позивачів, оскільки обов`язок з її відшкодування покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки та вина відповідача в ДТП, в якій загинув син позивачів, встановлена судовими рішеннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди, місцевий суд,з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що позивачі зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями викликаними втратою сина, тому обґрунтовано вважав, що визначена ним сума буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди.

При цьому суд, визначаючи розмір відшкодування, керувався принципами розумності, справедливості та співмірності.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм оцінку, встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо визначення судами розміру моральної шкоди стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. На підставі статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 27 травня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов