РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Семенюк Ю.О.

за участі представника відповідача Негрей О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2018 по 31.08.2020 в розмірі 34078,83 грн.,а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що на період здійснення обліку надходження та використання імунобуологічних препаратів, позивач КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради згідно наказу №77-ос від 01.07.2019 прийнято ОСОБА_1 на посаду 0,5 ставки сестри медичної загально-лікарняного персоналу як зовнішнього сумісника з 02.07.2019 року. Основне місце роботи даного працівника - завідувач складом 117 КУ "ОБСМП". Згідно наказу КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради №114-ос/4 від 23.07.2020 сестру медичну загально-лікарняного персоналу ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31.07.2020 року.

Зазначає, що за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області було встановлено порушення щодо зовнішнього сумісника сестри-медичної загально- лікарняного персоналу ОСОБА_1 , за період з 01.07.2019 по 31.07.2020, зайво нараховано та виплачено заробітньої плати за фактично не відпрацьований час (співпадіння графіків роботи за основним місцем роботи та сумісництвом) на загальну суму 27 933,47 та відповідно зайво нараховано та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 6 145,36 грн. внаслідок чого позивачу завдано матеріальної шкоди на загальну суму 34 078, 83 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову від представника відповідача до суду надійшов відзив від 08.02.2022 року. Представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 245 оплату праці сумісників провадять за фактично виконану роботу. Відповідач належним чином забезпечила зберігання, видачу імунобіологічних препаратів, що отримані за кошти Державного бюджету України. У комунального підприємства будуть підстави для стягнення в судовому порядку виплаченої заробітньої плати лише в тому разі, якщо підприємство доведе в суді факт недобросовісного набуття працівником грошових коштів та/або факт наявності рахункової помилки. Жодного належного і допустимого доказу вини ОСОБА_1 позивачем не надано. Крім того, витяги з Акту від 01.12.2020 за №13-17-04-06/19, які долучені до позовної заяви, не містять виводів про винуватість відповідача і що саме вона має відшкодувати заподіяну шкоду. В Акті зазначено, що сумісником ОСОБА_1 не повідомлено адміністрацію лікарні, що її графік роботи за основним місцем співпадає із встановленим графіком роботи по сумісництву. Однак, з графіком її роботи в лікарні ніхто не ознайомлював. Зазначає, що жодної належної правової підстави для стягнення коштів саме із ОСОБА_1 позивач не зазначає.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року справу прийнято до розгляду, та відкрито провадження по справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві від 08.02.2022 року зазначено про розгляд справи за відсутності представника за наявними у матеріалах справи документів.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю, підтримав заперечення наведені у відзиві.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на період здійснення обліку надходження та використання імунобіологічних препаратів, Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради по наказу №77-ос від 01.07.2019 ОСОБА_1 прийнято на посаду 0,5 ставки сестри медичної загально-лікарняного персоналу як зовнішнього сумісника з 02.07.2019 року. Основне місце роботи даного працівника - завідувач складом 117 КУ "ОБСМП".

Згідно наказу Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної рада №114-ос/4 від 23.07.2020 сестру-медичну лікарняного персоналу ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31.07.2020 року.

За результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області було встановлено порушення щодо зовнішнього сумісника сестри-медичної загально- лікарняного персоналу ОСОБА_1 , за період з 01.07.2019 по 31.07.2020, зайво нараховано та виплачено заробітньої плати за фактично не відпрацьований час (співпадіння графіків роботи за основним місцем роботи та сумісництвом) на загальну суму 27 933,47 та відповідно зайво нараховано та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 6 145,36 гривень внаслідок чого, на Позивачу завдано матеріальної шкоди на загальну суму 34 078, 83 гривень.

З Акту від 01.12.2020 за №13-17-04-06/19 вбачається, що за період з 01.07.2019 по 31.07.2020 сестру-медичну загально-лікарського персоналу ОСОБА_1 протабельовано по працівниках апарату по 3-51 год. протягом понеділка-п`ятниці. Табелі підписано заступником головного лікаря з медсестринства ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_5

Згідно наданих графіків роботи по працівниках апарату управління ОСОБА_1 , працювала за наступним графіком роботи: з понеділка по п`ятницю з 08-00 год. по 11-51 год. Графіки роботи складено заступником головного лікаря з медсестринства ОСОБА_2 та затверджено заступником головного лікаря з організаційно-методичної роботи ОСОБА_3 .

Також зазначено, що на графіках роботи відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з графіком роботи.

На аркуші 19 Акту наведене пояснення заступника головного лікаря з кадрів, відповідно до якого жодних скарг на роботу ОСОБА_1 не було. Вакцину вона видавала зранку, звіти в бухгалтерію привозила зранку.

Ревізійна комісія в описовій частині Акту зазначила, що порушення виникло внаслідок внесення недостовірних даних про відпрацювання робочого часу в табелі обліку робочого часу за період з 01.07.2019 по 31.07.2020, які є підставою для нарахування заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст. 133 Кодексу законів про працю в Україні, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 245 оплату праці сумісників провадять за фактично виконану роботу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як вбачається із Акту відповідно до наказу Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА №250 від 20.06.2019 було здійснено передачу залишків імунобіологічних препаратів, що надходять в область за кошти державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 2301400 на загальну суму 8 483 813,54 грн, від КУ «ОБСМП» для КП РОКЛ.

Відповідно до наказу Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА №327 від 14.07.2020 по акту прийому-передачі від 30.07.2020 року було передано з КП РОКЛ на базу залишки імунобіологічних препаратів на загальну суму 14 627 345,88 грн.

По даних бухгалтерського обліку КП РОКЛ за період з 01.07.2019 по 31.07.2020 здійснювався облік надходження та використання імунобіологічних препаратів.

За вказаний період вакцини зберігалися на складі м.Костопіль. Видача вакцин на заклади області здійснювала матеріально-відповідальна особа ОСОБА_1 , яка звітувала про рух вакцин в бухгалтерію лікарні в кінці місяця.

Це вказує на те, що відповідач належним чином забезпечила зберігання, видачу імунобіологічних препаратів, що отримані за кошти Державного бюджету України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦКУ особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи без достатньої підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно потерпілому.

Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦКУ не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і прирівнювані до неї платежі, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплату провела фізична або юридична особа добровільно, немає рахункової помилки з її боку та недобросовісності з боку набувача.

У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 501/2500/15-ц визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою та прирівнюваними до неї платежами, які інша особа провела добровільно, коли не було рахункової помилки з її боку та недобросовісності з боку набувача, підлягають застосуванню положення ст. 1215 ЦКУ, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Такі самі висновки щодо застосування ст. 1215 ЦКУ викладено й у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 р. (справа № 6-151цс13) і від 02.07.2014 р. (справа № 6-91цс14), постановах Верховного Суду від 07.03.2018 р. (справа № 517/186/17), від 28.03.2018 р. (справа № 173/166/17), від 03.05.2018 р. (справа № 473/2859/17).

Жодного належного та допустимого доказу вини ОСОБА_1 позивачем не надано.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі Порядок № 550).

Відповідно до п.2 цього Порядку Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю І проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За визначенням п.З Порядку № 550 акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Акт ревізії лише фіксує обставини, встановлені під час проведення ревізії і факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не порушує законодавство. Тобто, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, так як не спричиняє порушення прав для осіб робота (діяльність) яких перевірялася і не обов`язковим для виконання, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Крім того, витяги з Акту від 01.12.2020 за №13-17-04-06/19, які долучені до позовної заяви, не містять доказів про винуватість відповідача і що саме вона має відшкодувати заподіяну шкоду.

В Акті зазначено, що сумісником ОСОБА_1 не повідомлено адміністрацію лікарні, що її графік роботи за основним місцем співпадає із встановленим графіком роботи по сумісництву.

Відповідно до п.3 положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій (Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року N 43), працівник, який приймається на роботу за сумісництвом на інше підприємство, в установу, організацію повинен пред`явити власнику або уповноваженому ним органу паспорт. При прийнятті на роботу, що потребує спеціальних знань, власник або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника пред`явлення диплома або іншого документа про набуту освіту або професійну підготовку. Відповідно до 12 цього Положення, відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.93 N 245 та цього Положення покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом.

Відповідно до інформації КУ «Обласна база спеціального медичного постачання» від 04.02.2022 року №37, 01 липня 2019 року з електронної адреси Установи на адресу Позивача відправлено сканкопії документів, в тому числі довідки, виданої ОСОБА_1 від 01.07.2019 №97 із зазначенням графіку роботи останньої за основним місцем роботи.

Відповідно до довідки від 01.07.2019 року №97, ОСОБА_1 працює на складі №1117 м.Костопіль Комунальної установи «Обласна база спеціального медичного постачання» Рівненської обласної ради з графіком роботи: понеділок-четвер з 8.00 до 17.00, п`ятниця з 8.00 до 15.45, обід з 13.00 до 13.45, субота, неділя - вихідні. Копію довідки долучаємо.

Під час ознайомлення із особовою справою ОСОБА_1 в Комунальному підприємстві «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради з`ясовано, що копія трудової книжки завірена головним бухгалтером Комунальної установи «Обласна база спеціального медичного постачання» Рівненської обласної ради Сабіною Н.В.

Отже, позивач був ознайомлений належним чином з графіком роботи відповідача за основним місцем роботи.

Долучені до позовної заяви копії наказів свідчать про наявність трудових відносин між сторонами в період з 01.07.2019 по Обласна база спеціального медичного постачання» Рівненської обласної ради на посаді зав.відділом (нак. №13-к від 11.02.1998). Відомості про тривалість робочого дня (тижня), графіку чи умов роботи, накази не містять.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч вимогам вказаних статей, позивачем не доведено обґрунтованість заявленого позову та наявність правових підстав для його задоволення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За приписами ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.137ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту надання адвокатом Негрей О.М. відповідачу ОСОБА_1 професійної правничої допомоги до відзиву долучено, договір про надання правової допомоги від 24.01.2021 року з зазначенням вартості послуг та рахунок-фактуру №1 від 08.02.2022 року з зазначенням розміру витрат на правничу допомогу - 3715 грн.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач користувалася правовою допомогою, понесла витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд бере до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, а також на переконання суду, дії щодо підготовки відзиву не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

А тому, суд дійшов висновку про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги частково, в розмірі 3000 грн., що буде відповідати розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої заробітної плати - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: Комунальне підприємство «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради, місцезнаходження: 33007, м.Рівне вул.Київська 78г

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І.О.Гордійчук