Номер провадження: 22-ц/813/2052/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_4 - не з`явились,

переглянувши справу №522/22393/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про захист права на таємницю телефонних розмов, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 , апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року у складі судді Бондара В.Я., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 22 грудня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що у 2018 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були незаконно публічно розповсюджені записи телефонних розмов між позивачем та ОСОБА_4 , які були незаконно, без її відома і згоди зроблені та збережені ОСОБА_4 . Записи були розповсюджені у судовому засіданні у справі №522/16047/18, у соціальній мережі «Facebook» та на засіданні органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Позивач вказує, що було порушено право на таємницю телефонних розмов, порушено честь та гідність шляхом поширення негативної, недостовірної інформації. У зв`язку з постійними переживаннями погіршився загальний стан здоров`я, з огляду на що змушена була звертатися до лікарів. Позивач ОСОБА_3 після уточнення позовних вимог просила:

визнати недостовірною, такою, що ганьбить честь і гідність ОСОБА_3 інформацію, викладену ОСОБА_1 на її сторінці у соціальній мережі «Facebook»: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матеры и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!»;

зобов`язати ОСОБА_1 видалити записи телефонних розмов за участю ОСОБА_3 зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook» та коментар до них: «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матеры и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!», спростувавши поширену нею негативну, недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення у соціальній мережі «Facebook» та направленням відповідного листа до органів опіки та піклування, яке відбулося у Приморській районній адміністрації Одеської міської ради;

зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинити розповсюджувати записи телефонних розмов за участю ОСОБА_3 ;

стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 587333,00 грн., судові витрати в розмірі 8810,00 грн., 704,80 грн., 704,80 грн., 353,40 грн., 768,40 грн.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивач знала про запис розмов на телефоні в автоматичному режимі. Позивач вказує на поширення недостовірної інформації, але при цьому визнає телефонні розмови, що виключає недостовірність такої. Перекручуванню розмови можливо встановити експертним дослідженням. Відповідачу не зрозуміло чи підтверджується факт заподіяння моральної шкоди, а на стан здоров`я позивач жаліється ще з 2017 року.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, про що зазначила у відзиві.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково;

визнано недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність ОСОБА_3 інформацію, викладену ОСОБА_1 на її сторінці у соціальній мережі «Facebook» «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать ОСОБА_8 »;

зобов`язано ОСОБА_1 видалити зі свої сторінки у соціальній мережі «Facebook» «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать ОСОБА_8 »;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.;

стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.;

в іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині з підстав викладених у скарзі, у частині підстав стягнення і суми стягнення моральної шкоди, зобов`язання ОСОБА_1 видалити записи телефонних розмов за участю ОСОБА_3 зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook», спростувавши поширену нею негативну, недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа до органів опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинити розповсюджувати записи телефонних розмов за участю ОСОБА_3 .

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права полягає в наступному. ОСОБА_4 таємно без її згоди і відома записувала наші з нею телефонні розмови після того, як у 2018 році ОСОБА_1 почала поширювати записи телефонних розмов між нею та ОСОБА_4 в інтернеті, на засіданні органу опіки та піклування, в суді. Відповідач ОСОБА_4 порушила її немайнові права тим, що незаконно без її відома записувала телефонні розмови, зберігала їх та незаконно поширила шляхом передачі ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_1 порушила її немайнові права тим, що незаконно поширила телефонні розмови, тим, що розповсюджувала відносно неї та членів родини недостовірну інформацію. Нею ніколи не надавався ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_1 дозвіл на запис, зберігання, поширення та використання телефонних розмов за її участю. Інформація, викладена ОСОБА_1 1 листопада 2018 року у коментарях на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук у відкритому доступі є негативною та недостовірною, якою перекручується зміст телефонних розмов між нею та ОСОБА_4 . Відповідачами порушено право на повагу до честі та гідності, право на таємницю телефонних розмов, гарантовані Конституцією України. Відповідачами її публічно принижено її честь та гідність шляхом публічного поширення незаконно зроблених записів телефонних розмов між нею та ОСОБА_4 із перекручуванням і негативним та недостовірним трактуванням їх змісту у коментарях ОСОБА_1 відносно її рідних. Суд не з`ясував всіх обставин справи, безпідставно не прийняв до уваги докази подані позивачем. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення містяться суттєві протиріччя у тому, які факти суд вважає встановленими, що призвело до неправильного вирішення спору. Встановивши дії відповідачів щодо поширення телефонної розмови суд не вказав на неправомірність цих дій відповідачів, фактичне порушення особистого немайнового права позивача та не звернув увагу на приписи статті 276 ЦК України щодо обов`язку особи, діями якої порушене особисте немайнове право фізичної особи, вчинити необхідні дії для його поновлення. Сума моральної шкоди, яку суд стягнув з відповідачів за розповсюдження недостовірної інформації не відповідає критерію розумності і пропорційності. Стягнувши по 1000,00 грн. з кожного з відповідача замість суми моральної шкоди, яка заявлена позивачем і визначена комісією експертів психологів, суд від імені держави вказав позивачу, що її особисті страждання, пов`язані з порушенням її конституційних прав, як і порушення відповідачами Конституції України це неважливо для держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позивачем не були усунені недоліки позовної заяви, які вказані в ухвалі суду від 26 грудня 2018 року та у спосіб, зазначений в ухвалі, що зобов`язувало суд повернути позовну заяву відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України. Заява ОСОБА_9 про зменшення розміру позовних вимог в жодному випадку не є усуненням недоліків, вказаних в ухвалі, тим більш, що станом на дату подання такої заяви у ОСОБА_9 не виникло такого процесуального права. Не усунення недоліків позовної заяви у строк та спосіб, встановлений в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху є безумовною підставою для повернення позову. За відсутності встановлених судом на підставі належних та допустимих доказів, факту розповсюдження інформації та факту поширення інформації саме про позивача задоволення позовних вимог в частині визнання поширення інформації недостовірною є необґрунтованим та протиправним. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 є похідною від позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 припинити розповсюджувати записи телефонних розмов за участю позивача. Проте, рішенням суду було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_4 припинити розповсюджувати записи телефонних розмов за участю позивача, а тому протиправним є рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди заявлена позивачем не для компенсації своїх моральних страждань, а виключно для того, щоб як вона сама зазначає, наказати відповідачів шляхом покладення на них непомірного тягаря, що не відповідає інституту компенсації моральної шкоди.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» розмістила аудіозапис з коментарем. Відповідачі вказують, що поширена інформація є правдивою, тобто не заперечують її поширення. Позивач стверджує, що розповсюджена інформація була перекручена та є недостовірною.

Суд вважав доведеним факт розповсюдження недостовірної інформації, викладеної ОСОБА_1 на її сторонці у соціальній мережі в частині «В принципе, что можно ожидать от людей, которые злоупотребляют психотропными веществами и алкоголем? А в других аудиозаписях об этом рассказывает и подтверждает родная мать ОСОБА_8 »

В частині інформації «чей голос трудно не узнать. Или они откажутся от родной матеры и бабушки? А может на нее тоже подадут в суд и в розыск? На ком же тогда дом держаться будет? Обладая такой больной фантазией, что они еще придумают. Надеюсь они все собой гордятся!» суд вважав оціночним судженням, за що особа не може бути притягнута до відповідальності за висловлення такого.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначив характер такої інформації та з`ясував чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Факт запису телефонної розмови не заперечується відповідачами, ОСОБА_4 визнала, що передала запис розмови між нею та ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Факт розповсюдження інформації ОСОБА_4 є доведеним, факт розповсюдження ОСОБА_1 телефонної розмови не підтверджується.

Презумпція добропорядності і тягар доведення того, що інформація є достовірною та правдивою, покладається на відповідачів. Відповідач ОСОБА_1 не спростувала твердження позивача щодо розпорядження недостовірної, негативної інформації.

Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено в порядку частини 3 статті 23 ЦК України з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів, на підставі яких встановлено наявність/відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про захист права на таємницю телефонних розмов, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова