Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1833/21
Провадження № 2/553/142/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2022 року м.Полтава
Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Лунич Ю.Г., представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Каневської Д.І.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
Позивач звернулась до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільного сина ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу, проживає з нею, проте батько дитини погрожує забрати сина, здійснював спроби забрати сина без її згоди, а від так між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.
Провадження у справі відкрито за ухвалою від 25.08.2021 (а.с.40), з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Копія позовної заяви разом із доданими до неї документами та копія ухвали про відкриття провадження отримана відповідачем 23.09.2021 (а.с.44).
27.10.2021 до суду надійшов висновок органу опіки по суті спору.
Ухвалою суду від 04.11.2021 підготовче провадження у справі було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті (а.с.56).
АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, доручивши представляти свої інтереси адвокату Ольшанській О.Б. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Будучи присутньою в судовому засіданні 19.01.2022 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю та зазначила, що фактично після 2015 року вони з відповідачем не підтримували шлюбних відносин та згодом шлюб між ними було розірвано. З грудня 2019 року вона разом із сином постійно проживають у її матері, дитина забезпечена всіх необхідним. З того часу між нею та відповідачем мають місце конфлікти з приводу місця проживання сина, з приводу чого вона зверталась до відповідного органу опіки.
Представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на задоволенні позову, посилаючись на викладені у ньому обставини.
Представник третьої особи в суді при винесенні рішення прохала врахувати висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, яким визначення місця проживання дитини з матір`ю визнано доцільним, що об`єктивно відповідатиме інтересам дитини.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не прибув, з огляду на що суд дійшов висновку про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
При цьому суд звертає увагу, що відповідач достовірно обізнаний про здійснення судового провадження, отримав у встановленому порядку копію позову та ухвали про відкриття провадження, правом надання відзиву не скористався, водночас як сторона у справі відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 27.01.2020 (а.с.8-9), шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.09.2006 Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ, розірваний.

Згідно із даними первинного психологічного обстеження дитини від 21.12.22019 (а.с.10-11), на час звернення до практикуючого психолога батьки ОСОБА_4 знаходились у процесі розірвання шлюбу, дитина перебувала у стані емоційної напруги, тривожності.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 14.01.2020 (а.с.15), ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання дитини гарні, дитина забезпечена всіх необхідних для навчання та дозвілля.

Місце проживання позивача зареєстровано за вказаною вище адресою, що підтверджується відповідною довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради (а.с.17).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 (а.с.16), позивач працює на посаді доцента Полтавського державного медичного університету і загальний розмір її доходу за період з липня 2020 року по червень 2021 року становить 314465,16 грн.

Як убачається з матеріалів справи позивач зверталась до служби у справах дітей з приводу конфліктних відносин з відповідачем та визначення місця проживання дитини. Проведення оцінки потреб сім`ї на час карантину було призупинено (а.с.20,35)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради за №181 від 13.10.2021 (а.с.51-52), визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю є доцільним та відповідає інтересам дитини.

МОТИВОВАНА ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вже наголошувалось судом, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Судом було встановлено, що з 2019 року спільний малолітній син сторін постійно проживає разом із матір`ю у квартирі бабусі, де створені належні умови для проживання, навчання та дозвілля дитини.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем створено належні умови для виховання та розвитку дитини, і виходячи із найкращих інтересів дитини, беручи до уваги, що ОСОБА_4 вже досить тривалий час проживає разом із матір`ю, суд доходить висновку про задоволення позову.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Так, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, що є документально підтвердженими.

При цьому суд звертає увагу, що питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем перед судом порушено не було.

Керуючись ст.ст.263-265, 352-354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у загальній сумі 10908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Третя особа:Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради, адреса: 36022, м.Полтава, вул. А.Кукоби, 39.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих