Провадження № 2/537/17/2022
Справа № 537/3630/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2022 р.Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Маханькова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Костюкевич Н.В., Скічко Н.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Пшеничного О.Л., Логашкіна С.С., Безус М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про визнання наказів про звільнення № 37-с від 24.09.2020, № 555-ос від 25.09.2020 незаконними, їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 37-с від 24.09.2020 та № 555-а від 25.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора з безпеки, персоналу та соціальних питань ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваними наказами його звільнено з посади директора з безпеки, персоналу та соціальних питань ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором , згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Проте, вважає дії відповідача незаконними, оскільки звільнення відбулося без відповідного рішення профспілкового органу та з тих підстав, ніяких систематичних порушень не вчиняв.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позов представник відповідача вказав, що звільнення відповідача, за ч.3 ст.40 КзпП України було проведено з дотриманням порядку передбаченого норми ст.ст.147-149 КЗпП України. Підставою для звільнення мав місце системний характер порушень позивача, оскільки до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Звільнення позивача відбулось через неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, що спростовує обґрунтування незаконності його звільнення. А тому, враховуючи тяжкість та систематичність порушень, керівництвом підприємства правомірно винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Ухвалою суду від 24.02.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його адвокат позовні вимоги підтримали, прохали суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача з позовом не погодилися, вважають позов необґрунтованим, а дії відповідача законними. Прохали суд відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальником команди ВОХР №1 КВБЗ з 2017року. В його посадові інструкції входить догляд за ТМЦ підприємства. Дійсно були пропуски транспорту без догляду за вказівкою керівництва. Вказівку давав в усній формі, але пізніше заносили до журналу. Дійсно позивач давав вказівку на пропуск причепу без догляду, що є порушенням.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що працює начальником ВОХР КВБЗ №1 з 1997року. З позивачем відносини службові. Дійсно ОСОБА_1 давав вказівку на пропуск транспортних засобів без догляду, що є порушенням інструкції.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що працює начальником відділу режиму та безпеки, був членом спец.коміссії по факту порушення службовими особами своїх обов*язків. Результати викладенні в заключенні №4. Дійсно за вказівкою ОСОБА_1 в січні та лютому місяці на територію підприємства заїжджав автомобіль фольксваген без догляду. Також Документів ТМЦ на товар та огляд не проводився, виявлені факти розкрадання проволоки. Вважає це грубим порушенням інструкції, та вивозу ТМЦ. Крім цього Олійником грубо порушувалися інструкції та посадові інструкції. Так виготовлений на підприємстві причіп був вивезений з підприємства за вказівкою ОСОБА_1 . Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_1 не мав права давати вказівки на безперешкодний пропуск транспортних засобів.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює контролером загіну ВОХР, пост №5. Дійсно 09 квітня вона перебувала на чергуванні і отримала вказівку ОСОБА_3 на безперешкодний випуск автомобіля Мельника без документів. Розпорядження записала в журнал. Розпорядження надав ОСОБА_1 . Потім випустила 2 авто за вказівкою керівника. Вона зателефонувала начальнику та отримала вказівку виконати наказ на випуск транспортного засобу.. Вона не може надавати оцінку діям, тому що повинна виконувати накази. Документів на вивіз ТМЦ не надавали.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що працює провідним інженером. Дійсно був свідком при ознайомленні ОСОБА_1 з результатами перевірки по факту розкрадання ТМЦ на підприємстві. Дійсно 24.09.2020року перебував в будівлі ОСОБА_1 .. Намагалися ознайомити його але ОСОБА_1 відмовився, пішов до себе в кабінет. Через деякий час він вийшов і вони ознайомили його, ОСОБА_1 зробив письмові зауваження.. 25.09.2020року його не було на роботі, складений акт. Відомо, що заїжджали автомобілі без догляду. Факт підтверджується відеозаписом. Дійсно перевищив повноваження надававши вказівки про пропуск транспортних засобів без догляду.. Дійсно ОСОБА_1 на проекті наказу зробив зауваження.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, працює провідним фахівцем, був членом комісії по факту викрадення ТМЦ. Під час перевірки були встановлені факти порушення заступником по безпеки ОСОБА_1 посадової інструкції та правил пропуску. Дійсно давав вказівки на пропуск транспортних засобів без догляду. Також був членом комісії при врученні та ознайомлення результатів та наказів. 24.09.2020року ОСОБА_1 відмовився від підпису, складений акт, на зворотній стороні зробив свої зауваження. 25.09.2020року о 14.00 з членами комісії були у кабінеті ОСОБА_1 , але його не було. Дійсно працівники ВОХР беззаперечно виконують вказівки керівника. При перевірки було виявлено декілька фактів запуску ТЗ без догляду.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1 ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 12.06.2014 наказом № 1549к позивач призначений на посаду директора з безпеки та режиму ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці за № 37. Наказом ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" № 459-ос від 13.07.2015 ОСОБА_1 переведено на посаду директора з безпеки, персоналу та соціальних питань, запис у трудовій книжці № 38. В подальшому наказом ПАТ "КВБЗ" за № 555-ос від 25.09.2020 в звільнено ОСОБА_1 з посади директора з безпеки, персоналу та соціальних питань за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке повинно бути протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення позивача, з цих підстав, є такі: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

У силу ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року N 9, за передбаченими п.3 ст.40КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Статтею 21 КзпП України передбачено, що працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену трудовим договором, який є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Безпосередні обов`язки працюючих закріплені у ст. 139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у трудовому договорі. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника.

Так, за правовим змістом указаної матеріальної норми під систематичністю розуміється застосування дисциплінарних заходів за два та більше випадки невиконання службових обов`язків.

Судом встановлено, що систему порушень дисциплінарних заходів позивача складають наказ № 35-с від 24.09.2020, наказ № 36-с від 24.09.2020, наказ № 38-с від 24.09.2020 про оголошення догани та наказ № 555-ос від 25.09.2020 року про припинення трудового договору.

Так, наказом від 24.09.2020 за № 35-с до позивача застосовано дисциплінарне стягнення за порушення внутрішніх нормативних актів ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", а саме порушено вимоги п.п. 2.15, 2.44, 2.64, 2.94 посадової інструкції директора з безпеки, персоналу та соціальних питань ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", що призвело до несанкційованого вивозу з території підприємства недооблікованих товарно-матеріальних цінностей, з яким позивача ознайомлено. Про що свідчать пояснення ОСОБА_1 на зворотній стороні наказу, написані власноруч позивач та поставлено підпис.

Наказом від 24.09.2020 за № 36-с до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, за порушення вимог п. 5.1. робочої інструкції РИ-005-2019 (несанкційований ввіз на територію ПАТ "КВБЗ" рухомого майна, яке належить третім особам для його ремонту без оформлення належних документів та проведенням оплати у відповідності до встановленого порядку на підприємстві). З наказом позивач ознайомлений про що свідчать його зауваження на зворотній стороні наказу та особистий підпис.

Наказом від 24.09.2020 № 38-с до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання посадових обов`язків керівником, який будучи начальником ЦО і НС здійснив дії результатом яких стало неможливим належне забезпечення безпеки підприємства. Складено акт про відмову від ознайомлення з наказом.

Зазначені накази позивачем не оскаржені, не втратили юридичної сили за давністю, не зняті достроково, із дня накладення дисциплінарного стягнення до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року, вони є чинними. Отже, вбачається систематичне невиконання працівником без поважних причин посадових обов`язків.

Судом встановлено, те що відповідач систематично протягом року притягався до дисциплінарної відповідальності наказами № 35-с від 24.09.2020 та 36-с від 24.09.2020, тому головою правління Крамаренко М.В. наказано звільнити директора з безпеки, персоналу та соціальних питань ОСОБА_1 з 25.09.2020 згідно п.3 ч. 1ст. 40 КзпП України (наказ від 24.09.2020 № 37-с).

Наказом від 24.09.2020 № 39-с внесено зміни в накази № 35-с від 24.09.2020 та № 37-с від 24.09.2020, а саме абзац 6 наказу № 37-с від 24.09.2020 викладено в наступній редакції: директора з безпеки, персоналу та соціальних питань неодноразово/систематично притягувався до дисциплінарної відповідальності протягом року (наказ № 35-с від 24.09.2020 з урахуванням наказу № 39-с від 24.09.2020, наказ № 36-с від 24.09.2020, наказ № 38-с від 24.09.2020). Складено акт про відмову від ознайомлення з наказом.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача про не отримання письмових пояснень ОСОБА_1 при винесенні наказів від 24.09.2020 № 35-с, 36-с, 37-с оскільки матеріали справи містять копії даних наказів на зворотній стороні яких власноруч позивачем написані зауваження та поставлено підпис з датою.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 341/1751/17 вказано: «невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Тобто, Верховний Суд вказав, що відсутність письмових пояснень працівника сама по собі не є підставою для скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом № 555-ос від 25.09.2020 позивача звільнено, згідно п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підставою зазначено: наказ № 37-с від 24.09.2020, наказ № 39-с 24.09.2020.

Щодо обґрунтування позову тією обставиною, що звільнення проведено без погодження з профспілковою організацією, членом якої є позивач, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, зокрема, пункту 3 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Статтею 252 КЗпП України та частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Статтею 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено порядок надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору і ініціативи роботодавця.

Відповідно до зазначеного порядку, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до профспілкового комітету ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" з поданням від 24.09.2020 про отримання згоди на звільнення працівника, який систематично не виконує без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

З метою проведення зборів профспілкового комітету, Голова профспілкового комітету Хилобоченко В.Г. 25.09.2020 на адресу позивача направив письмове запрошення на засідання профспілкового комітету, яке повинно було відбутися 28.09.2020. Позивач на засідання не з`явився (відмітка пошти "повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання").

11.10.2020 профспілковий комітет повторно направив на адресу позивача запрошення на засідання від 09.11.2020, проведення якого було призначено на 17.11.2020. Вказане запрошення отримано позивачем 13.11.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення.

Відповідно до повідомлення від 17.11.2020 № 2 та витягу з протоколу № 11 засідання профспілкового комітету від 17.11.2020 профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 , директора з безпеки, персоналу та соціальних питань, з роботи п. 3 ст. 40 КзпП України у зв`язку з систематичним невиконанням ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що в даному випадку звільнення позивача проведено без отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України).

При цьому суд виходить із того, що відсутність такого рішення на час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 06листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено,що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону,якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що немає юридичного значення.

Як встановлено судом, на момент розгляду даної справи, рішенням Первинної профспілкової організації ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", оформленим протоколом № 11 від 17.11.2020, надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади директора з безпеки, персоналу та соціальних питань за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КзпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, всупереч нормам чинного законодавства, позивач при зверненні до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку не ставить питання про скасування наказів № 35-с від 24.09.2020, № 36-с від 24.09.2020, № 38-с від 24.09.2020 відповідно до яких його притягнено до дисциплінарної відповідальності, що в подальшому слугувало винесенню наказу № 555-ос від 25.09.2020 про звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач систематично без поважних причин не виконував свої службові обов`язки та до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Відповідач, при застосуванні крайнього заходу, правомірно звільнив позивача, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, вказавши на систематичне невиконання позивачем, без поважних причин службових обов`язків та врахував положення ч. 3 ст. 149 КзпП України. Відповідачем дотримано процедуру звільнення позивача з роботи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв`язку із тим, що вимоги про стягання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.40,139,147 КЗпП України, ст.ст.4,7,12,13,79,81,89,206,244,263,273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про визнання наказів про звільнення № 37-с від 24.09.2020, № 555-ос від 25.09.2020 незаконними, їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 .03.2022 року.

Суддя Маханьков О.В.