Єдиний унікальний номер: 378/937/21
Провадження № 2/378/25/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н. Д.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування квартирою в житловому будинку,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , з посиланням на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 06.09.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .. Відповідач вселився у квартиру в якості члена сім`ї і набув право користуванням чужим майном. В грудні 2020 року шлюбні стосунки між ними були припинені, 13 квітня 2021 року вони розірвали шлюб, відповідач забрав свої речі з квартири та вибув на інше жиле приміщення за невідомою їй адресою. 20 травня 2021 року відповідач приїхавши вантажним автомобілем остаточно забрав свої речі з квартири. У належному їй будинку, відповідач не проживає з часу вибуття, він не перебуває з нею в сімейних стосунках, жодних зобов`язальних відносин щодо оренди житла не існує, витрати по утриманню будинку відповідач не несе і ним не цікавиться.

Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що раніше жиловий будинок по АДРЕСА_2 , де вона проживає, мав іншу нумерацію, а саме: АДРЕСА_3 ., потім було змінено нумерацію житла на сучасну. Добровільно відповідач знятися з реєстрації в належному їй житлі не бажає.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .. Сім`я була нормальна, оскільки цю сім`ю вона дуже добре знала, так як перебувала з подружжям у дружніх близьких стосунках. Так сталося, що відповідач знайшов собі іншу жінку, що стало причиною розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 травня 2021 року, походячи по АДРЕСА_4 , біля місця проживання подружжя ОСОБА_5 в смт Ставище Київської області, вона побачила, що ОСОБА_2 на вантажний автомобіль вантажив свої речі з гаражного приміщення. Після цього, ОСОБА_2 вона більше не бачила по місцю їх спільного проживання з ОСОБА_1 .. З вказаної дати позивач з відповідачем разом не проживають.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона з позивачем проживає на одній АДРЕСА_1, по сусідству в смт. Ставище Київської області. ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .. Сім`я була нормальна. Проте, відповідач знайшов собі іншу жінку, що стало причиною розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. 19 чи 20 травня 2021 року, точної дати не пам`ятає, вона бачила, як відповідач на автомобіль завантажив свої речі по місцю проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 та поїхав у невідомому напрямку. Більше відповідач по місцю проживання позивача не проживає. До неї доходили чутки, що відповідач проживає з іншою жінкою в м. Біла Церква Київської області.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача ОСОБА_1 , допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копій: довідки КП КОР Південне БТІ №60 від 18.01.2021 (а.с. 8), витягу з Державного реєстру речовин прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9), будинкової книги (а.с. 10-12), акту передачі житлового будинку (а.с. 18), виписок з рішення загальних зборів СВК «Хлібороб» (а.с. 19, 20) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У період з 06.09.2003р. по 13.04.2021р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 13-14).

Згідно акту від 08 вересня 2021 року, у вищевказаній квартирі житлового будинку зареєстрований ОСОБА_2 , проте там не проживає з 20 травня 2021 року, зібрав речі та виїхав за іншою адресою (а.с. 15).

Відповідно до довідки Ставищенської селищної ради № 2353/6 від 10.09.2021 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , проте з 20.05.2021 року в ній не проживає (а.с. 16).

Згідно копій паспорта та будинкової книги (а. с. 5-6, 10-12) відповідач зареєстрований в житлі, належному позивачу.

Відповідач будь-яких речей особистого вжитку, що належать йому, в будинку немає, він не несе будь-яких витрат на утримання жилого приміщення, не сплачує комунальні послуги, не цікавляться ним. Жодних зобов`язальних відносин між позивачем та відповідачем не існує, тому відсутні підстави для збереження його реєстрації в вищевказаному будинку та права користуватися ним, проте знятися з реєстрації місця проживання та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється.

Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

За ч. 1 ст. 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до статтей 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач в житлі позивача не проживає понад шість місяців та не веде спільне з позивачем господарство, суд вважає, що відповідач втратив право користування належною позивачу квартирою вищезазначеного житлового будинку.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 16, 29, 319, 321, 391, 402, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 156, 167 ЖК України, ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданий 29.08.2002 року Ставищенським РВ ГУ МВС України в Київській області, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко