Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2022 Справа №607/3295/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря Свергун Т.В., заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: квартира АДРЕСА_1 на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити кривднику ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що перебувала із зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який розірваний на підставі рішення Тернопільського міськрайонного сулу від 05.07.2010 року. В листопаді 2011 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. З грудня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у вказаній вище квартирі. ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства в сім`ї. Також відносно ОСОБА_3 неодноразово вчинявся терміновий заборонний припис. Під час спільного проживання в одній квартирі з кривдником, останній постійно підіймав на руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з його боку стали підставою розриву відносин, втім він все рівно не залишає заявницю у спокої та весь час створює нестерпні умови проживання.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2022 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні заявниця та її представник просили задовольнити заяву з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви. Пояснив, що він не вчиняє насильства відносно колишньої дружини. Може вживати відносно неї нецензурну лексику тільки у відповідь на її сварки. Зазначив, що він передав грошові кошти дружині для придбання квартири від продажу своєї земельної ділянки, та готовий залишити квартиру добровільно, у випадку вирішення питання компенсації йому вказаних коштів. Також зауважує, що заявниця викликає поліцію для того, щоби показати це в суді, а не в зв`язку із його діями.

Розглянувши справу, суд дослідив такі докази та встанови такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1987 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2010 року у справі №2-1702/2010 р., про що відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 26 жовтня 2011 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.11.2011 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. і зареєстрованим в реєстрі за №793 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі своє місце проживання зареєстрували: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Постановою суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2018 року у справі №607/18976/18, від 06.06.2019 року у справі №607/13456/19, від 02.06.2020 року у справі 3607/8985/20, від 16.01.2020 року у справі №607/22901/19, від 29.12.2020 року у справі №607/22528/20, від 20.01.2021 року у справі №607/986/21 ОСОБА_3 визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 частини першої статті 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За пунктом 9 частини першої статті 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктом 7 та 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - це дитина, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази, які надані сторонами, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 стверджує, що є ризик того, що ОСОБА_3 буде вчиняти домашнє насильство відносно неї.

Разом з тим, оцінивши ризики, суд вважає, що заявницею не доведено того, що ОСОБА_3 буде продовжувати протиправну поведінку та вчиняти домашнє насильство.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 надано докази вчинення домашнього насильства за період 2017- січень 2021 роки. При цьому, після цього сторони продовжували проживати разом.

Тому, оцінивши надані докази, а також дані про особу ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що заявником не доведено наявність таких ризиків продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому, обмеження які просить ввести заявниця, посилаючись на вчинення домашнього насильства, є непропорційними щодо обмеження права на житло.

Суд звертає увагу, що спір щодо поділу майна, тобто спір про право цивільне, підлягає вирішенню в позовному провадженні, а не за процедурами захисту від сімейного насильства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частини другої статті 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Реквізити сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_5 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк