Провадження № 2-з/932/9/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євген Володимирович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

13.01.2022 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що ОСОБА_6 , яка є бабусею позивача, на підставі ордеру № 1828, який був виданий 07.05.1979 виконавчим комітетом Бабушкінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, на підставі рішення виконкому список ЮМЗ від 26.04.1979 року та членам її родини була надана у постійне користування та проживання квартира АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_6 з 11.02.1980 року її чоловік ОСОБА_7 з ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), їх діти ОСОБА_8 з 26.11.1985 року ( помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - мати позивача та позивач ОСОБА_2 з 07.04.1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла, але інші члени її родини продовжували проживати квартирі, користувалися нею та сплачували за неї комунальні послуги.

Рішенням Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 23.02.2018 року змінено умови договору найму на житлові приміщення та переоформлено особі рахунки на вищевказану квартиру з померлого наймача ОСОБА_6 на онуку ОСОБА_2

В кінці липня 2020 року коли позивач поверталась з роботи додому і намагалась потрапити до вищевказаної квартири, то виявила що замки на вхідних двері були змінені та її особисті речі викинуті на вулицю.

Після чого ОСОБА_2 звернулася до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та 03.08.2020 року отримала Довідку за вих. № 14/5-8571, з якої вбачається, що її було знято з реєстрації місяця проживання 26.09.2019 року. Однак усі ці дії проведені без її письмової згоди, без відповідного судового рішення.

Із реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2020 року позивачу стало відомо про те, що вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2019 року зареєстроване право власності за ОСОБА_5 , який ніякого відношення до родини позивача не має.

Позивачем у приватного нотаріуса ДМНО Чернищ Є.В. були отримані - копії свідоцтва про право власності на квартиру від 30.07.1996 року, виданого Дніпропетровським заводом гірношахтного устаткування на підстав розпорядження № Ж -2253 від 30.07.1996 року, власником нібито якої був ОСОБА_3 та який за договором купівлі-продажу від 10.09.2019 року реєстраційний № 825 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Черниш Є.В., продав нерухоме майно (вказану квартиру) ОСОБА_5 . Однак ОСОБА_3 також ніякого відношення до родини позивача не мав.із з

З отриманими документами позивач звернулася до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості якої внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000531.

Заявник указує, що ризик того, що квартира АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті залишиться власністю громадянина ОСОБА_5 - є великим. Крім того, відповідачі розуміючи, що вони втратять житло та кошти, які витратили на придбання цього житла, можуть продати зазначену квартиру, що у подальшому ускладнить розгляд справи та унеможливить повернення квартири її законному власнику. У зв`язку із чим позивач звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог, викладених у ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Отже, з урахуванням вимог вищевказаної статті, розгляд заяви здійснюється без повідомлення учасників справи.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд приходить до таких висновків.

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Системне тлумачення ч. 2 ст. 149 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, викладених в частині другій статті 149 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, задля забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності повинна здійснюватися судом з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, й інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 , яка є бабусею позивача, на підставі ордеру № 1828, який був виданий 07.05.1979 виконавчим комітетом Бабушкінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, на підставі рішення виконкому список ЮМЗ від 26.04.1979 року та членам її родини була надана у постійне користування та проживання квартира АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_6 з 11.02.1980 року її чоловік ОСОБА_7 з ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), їх діти ОСОБА_8 з 26.11.1985 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - мати позивача та позивач ОСОБА_2 з 07.04.1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла, але інші члени її родини продовжували проживати квартирі, користувалися нею та сплачували за неї комунальні послуги.

Рішенням Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 23.02.2018 року змінено умови договору найму на житлові приміщення та переоформлено особі рахунки на вищевказану квартиру з померлого наймача ОСОБА_6 на онуку ОСОБА_2

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру від 30.07.1996 року, виданого Дніпропетровським заводом гірношахтного устаткування на підстав розпорядження № Ж-2253 від 30.07.1996 року, власником квартира АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 та який за договором купівлі-продажу від 10.09.2019 року реєстраційний № 825 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Черниш Є.В., продав нерухоме майно (вказану квартиру) ОСОБА_5 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу, квартири та серії: реєстровий № 823, 10.08.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. був внесений запис до реєстру про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру - за ОСОБА_5 .

За заявою позивача розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000531.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

При цьому, спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи аргументи заявника та подані ним докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вищевказаного нерухомого майна, і невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири, що суттєво ускладнить ефективний захист порушених прав позивача.

В даному випадку є доведеною реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Отже, на даний час існує обґрунтоване припущення, що власник спірної квартири може у будь-який момент продати цю квартиру. Також може мати місце неодноразовий продаж цього майна, що ускладнить його витребування від кінцевого власника.

Таким чином, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову задовольнити та встановити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 158, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 67,7 кв.м. житловою площею 38,7 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_5

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду, в силу вимог ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії учасником справи.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ