Справа № 161/9543/21 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/145/22 Категорія: 30 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - закон та порядок», приватного нотаріуса Пономарьової Дар`ї Володимирівни, приватного нотаріуса Іванюк Марини Василівни про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та скасування державної реєстрації права власності на майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 03 березня 2008 року він набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . В цей же день, цю ж квартиру він передав в іпотеку ПАТ КБ «Надра», в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №21-ЖК від 03 березня 2008 року в іноземній валюті, укладеним між банком і ним.

Також позивач вказував, що на початку травня 2021 року дізнався про те, що власником переданої ним в іпотеку банку квартири є відповідач ОСОБА_4 , яка 01 березня 2021 року купила це житло у ТзОВ «Нерухомість - закон та порядок», посвідчивши договір купівлі-продажу у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Іванюк М.В.

Крім того ОСОБА_3 зазначав, що згідно відомостей наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно відповідач ТзОВ «Нерухомість - закон та порядок» придбав вказану вище спірну квартиру за договором купівлі-продажу №2576 від 21 грудня 2020 року, укладеним між ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ним, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.

Позивач стверджував, що жодних документів, які б підтверджували вчинення відступленя права вимоги ПАТ КБ «Надра» до ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», він не отримував. Подальший продаж квартири, яка є його постійним місцем проживання, відбувся без його згоди, під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто з порушенням вимог Закону України від 04 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, відчуження квартири, у якій зареєстровані двоє його неповнолітніх дітей, відбулося без дозволу органу опіки та піклування, що є підставою для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу житла недійсними.

На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , укладені: 21 грудня 2020 року між ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТзОВ «Нерухомість - закон та порядок», зареєстрований за №2576 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; 01 березня 2021 року між ТзОВ «Нерухомість - закон та порядок» та ОСОБА_4 , зареєстрований за №92 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Іванюк М.В., скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 та зобов`язати державного реєстратора поновити запис, що він є власником спірного нерухомого майна - вказаного житла.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду і вважаючи його необґрунтованим, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне зясування, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та відшкодувати йому судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з`ясував усі обставини справи та дійшов передчасного висновку про відмову в позові, тим самим, порушивши вимоги матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в позові із-за недоведеності вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 03 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №21-ЖК, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 36576 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №774 від 03 березня 2008 року на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 63-65).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж числа між кредитодавцем банком та позивачем був укладений договір іпотеки №21-ЖК, відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме зазначену вище квартиру, загальною площею 33,2 кв.м. (т. 1, а.с. 11-12).

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2013 року позов ПАТ КБ «Надра» було задоволено та стягнуто з кредитора ОСОБА_3 на користь кредитодавця ПАТ КБ «Надра» кредитну заборгованість в розмірі 397457 грн 11 коп.

17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» ТзОВ «ФК Дніпрофінансгруп», було укладено договір №GL48N718070_I_2 про відступлення грав вимоги посвідчений Мурською Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 928, на підставі якого було відступлено право вимоги щодо ОСОБА_3 за кредитним договором та договором іпотеки.

У свою чергу, 17 липня 2020 року між ТзОВ «ФК Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» було укладено договір №GL48N718070_I_2-N про відступлення прав вимоги посвідчений Мурською Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №929, на підставі якого було повторно відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Таким чином, на підставі вищевказаних договорів ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», набуло прав кредитора за кредитним договором та прав іпотекодержателя за договором іпотеки.

Після чого, 20 липня 2020 року ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» ОСОБА_3 надсилалась вимога про необхідність протягом тридцяти днів погасити заборгованість за кредитним договором із роз`ясненням наслідків невиконання цієї вимоги - звернення стягнення на предмет іпотеки у примусовому порядку і у спосіб передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с. 78-81).

Крім того встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року було задоволено заяву ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача ПАТ КБ «Надра» у вищезазначеній справі, тобто право вимоги за кредитним договором №21-ЖК від 03 березня 2008 року та договором іпотеки №21-ЖК від 03 березня 2008 року перейшло до останнього у законний спосіб.

Також 21 грудня 2020 року, між ТзОВ «Преміум Лігал Колекнш» та ТзОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., предметом якого було іпотечне майно - спірна квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 13-14).

В подальшому, 01 березня 2021 року, між відповідачами ТзОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житла, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Іванюк М.В., за умовами якого, остання придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 139092 грн, та внесено нотаріусом відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 15-16).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

А відповідно до положень ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом позову заявленого ОСОБА_3 є визнання недійсними правочинів та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування записів про право власності на нерухоме майно та поновлення реєстраційного запису про первісного власника спірного житла.

Зі змісту ст. 204 ЦК України убачається, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, з наведеного слідує, що визнаючи договір недійсним, суд має встановити якому нормативно-правовому акту оспорюваний договір не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно із ст.12 цього Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту ст.24 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 зазначеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як убачається з положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленомустаттею 38 цього Закону.

Статтею 38 зазначеного передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Так, згідно з вимогами вказаної статті, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Пунктом 5.3 договору іпотеки від 03 березня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та позивачем ОСОБА_3 , наявним в матеріалах справи передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, на підставі права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (т. 1, а.с. 11-12).

Із матеріалів справи також вбачається, що 01 вересня 2020 року, на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» направляло позивачеві вимогу про усунення порушень кредитного договору, одночасно з повідомленням про відступленням права вимоги, за адресою місцезнаходження іпотечного майна та адресою фактичного перебування ОСОБА_3 , яка була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання (т. 1, а.с. 78-84).

Крім того, 13 листопада 2020 року ТзОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» повторно було направлено вимогу про усунення порушень кредитного договору за адресою місцезнаходження іпотечного майна, яку ОСОБА_3 отримав особисто (т. 1, а.с. 85-86).

Відповідно до пункту 61 Порядку Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення,або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За вищенаведених обставин та з урахуванням зазначених норм матеріального закону, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про дотримання кредитодавцем/іпотекодержателем порядку повідомлення іпотекодавця про наслідки, передбачені статтею 38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі - про укладення договору купівлі-продажу на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак твердження позивачки про неповідомлення його про наявність підстав для застосування позасудових шляхів задоволення вимог іпотекодержателя, а також про порушення переважного права на придбання предмету іпотеки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів вважає за доцільне вказати, що неналежне повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки не є безспірною підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року в справі №757/13243/17, провадження № 14-711цс19.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про порушення прав його неповнолітніх дітей, то апеляційний суд зазначає наступне, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15), правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справа № 757/13243/17, провадження № 14-711цс19)

З наявного в матеріалах справи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2013 року, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні його позову до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки (т. 1, а.с. 108-109).

Зокрема зі змісту рішення слідує, що відповідно до заяви дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_9 від 18 лютого 2006 року, остання повідомила про те, що їй відомо про намір її чоловіка придбати шляхом купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . З діями чоловіка вона повністю згідна і не має заперечень проти оформлення договору купівлі-продажу зазначеного вище нерухомого майна, отримання ним кредитних коштів у ВАТ КБ «Надра» та на передачу в іпотеку придбаваємого вищевказаного нерухомого майна до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Крім того, вказана заява ОСОБА_9 містить повідомлення, що їх з позивачем малолітня дитина - син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечений житлом та проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_4 . Права користування вищевказаною квартирою, яка передається в іпотеку, їхня дитина не має (т. 1, а.с. 107-109).

Також із довідки про склад сім`ї та щодо реєстрації осіб у спірному жилому приміщенні від 01 березня 2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Луцьку, вбачається, що за вказаною адресою неповнолітні особи не зареєстровані (т. 1, а.с. 40).

Отже, за вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними.

Разом з тим 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що зазначений Закон застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів, показів свідків, які були предметом дослідження суду першої інстанції, встановлено, що нерухоме майно - спірна квартира не використовувалось і не використовується позивачем ОСОБА_3 , який зареєстрований за іншою адресою, як місце його постійного проживання, а тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», як вірно вважав суд першої інстанції в оскаржуваному рішення, до спірних правовідносин не застосовується та не впливає на законність оспорюваних позивачем договорів купівлі-продажу вказаного житла.

Вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також про скасування записів про право власності, є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і по своїй суті зводяться до незгоди з встановленими обставинами справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді