ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2979/22 Справа № 210/6409/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ливарно-механічний завод" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 1 рік 10 місяців: 05.04.2018 р. - 06.02.2020 р., - електрогазозварник ручного зварювання, ТОВ «Ливарномеханічний завод». У липні 2021 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (протокол №1253) їй було встановлене професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1] та шийна С6, C7, C8 на фоні сходинкового ретроспондилолістезу тіл L2, L3, антеспондилолістезу тіла L4 з вираженими статикодинамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ 2 ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня)». Таким чином внаслідок отримання професійних захворювань позивачка не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя. Змінилися її образ та якість життя, що завдає їй моральних страждань. Працювати позивачка не може, навіть виконувати домашню роботу їй важко, бо її турбує ниючий біль в поперековому та шийному відділах хребта, з іррадіацією в праве плече та руку, в ліву ногу, біль тягнучий, судоми м`язів, терпкість рук та біль в ліктьових, плечових, колінних суглобах, періодичний головний біль, запаморочення, важкість в голові, скутість рухів. Все це ставить під загрозу її життя. 1 рік 10 місяців позивачка працювала на підприємстві відповідача, була опорою і підтримкою для своєї сім`ї, тепер же за станом здоров`я вона не може повноцінно жити, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, родина позивачки тепер несе додаткові витрати на неї. Від цього вона почуває себе неповноцінною людиною, яка змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

При захворюванні позивачки повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє їй моральні страждання, у зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 180 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Ливарно-механічний завод» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 150000 гривень без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду ТОВ "Ливарно-механічний завод" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та є незаконним.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ "Ливарно-механічний завод" слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача 05.04.2018 р. - 06.02.2020 р., - електрогазозварник ручного зварювання, ТОВ «Ливарно-механічний завод» (а.с. 24-26).

У липні 2021 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (протокол №1253) їй було встановлене професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1] та шийна С6, C7, C8 на фоні сходинкового ретроспондилолістезу тіл L2, L3, антеспондилолістезу тіла L4 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ 2 ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня)».

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 02.08.2021 року (а.с. 7-11), де в п. 17 вказано: «Працюючи електрозварником ручного зварювання виконувала слідуючи види робіт: роботи по ручному дуговому і плазмовому зварюванню складних апаратів вузлів, конструкцій і трубопроводів, при цьому робота характеризувалася значним фізичним перевантаженням за рахунок недосконалості технологічних процесів та механізмів».

Причини виникнення хронічного професійного захворювання (п. 18 Акту розслідування): Важкість праці складає: - статичне навантаження при утриманні однією рукою 26830 кг/с при СН 22000 кг/с; - періодичне перебування в незручній позі 62% при СН 25%; - нахили корпусу - 145 разів при СН 100 разів.

Згідно Інформаційної довідки про умови праці від 14.05.2020 року №404/4.6-9 позивачка виконувала роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, по шкідливості. напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Загальна оцінка-до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

За висновком МСЕК від 12.10.2021 року серії 12 ААА № 060008 позивачці була встановлена втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності первинно безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК позивачка потребує «забезпечення лікарським засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування» (а.с. 15, 16).

Так, актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 03.08.2021 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці, позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом третьої групи, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання. Також суд виходив із засад розумності та справедливості та вважав необхідним визначити розмір компенсації моральної шкоди в сумі 150 000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи встановлено, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачці спричинено моральну шкоду, оскільки вона відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлена можливості реалізації своїх здібностей, змушена приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачці моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивачці, що також спростовує доводи апеляційної скарги ТОВ "Ливарно-механічний завод" щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 .

Між тим, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до висновку, що її необхідно стягувати без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів та у розмірі 150 000 грн.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо не утримання податків із суми відшкодування моральної шкоди позивачу та щодо визначення розміру моральної шкоди у сумі 150 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є завищеним.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди позивачці, апеляційний суд з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивачки, яких вона зазнавала та зазнає внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 60%, обставин, які стали причиною встановлення втрати працездатності, а також їх наслідків, із урахуванням характеру ушкодження здоров`я позивачки, що є незворотнім, доходить до висновку про необіхідність стягнення з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що розмір моральної шкоди у 120000 грн. є обґрунтованим та таким, що визначений з повним урахуванням роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Також, відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 татті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 500 грн., а сума моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. або 150 000 грн. буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500х4=26000 грн.), суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню без урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Крім того, суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі допустив описки у вступній та резолютивній частинах рішення, зазначивши організаційно-правову форму господарювання відповідача як Публічне акціонерне товариство, хоча правильним є Товариство з обмеженою відповідальністю.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ "Ливарно-механічний завод" задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнути з ТОВ «Ливарно-механічний завод» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 120 000 гривень з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ливарно-механічний завод" - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНННОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1) на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко