Провадження № 22-ц/801/593/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 рокуСправа № 127/28068/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення

аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Гуменюка К. П., повний текст якого складений 13 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утри-мання дітей. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. З 23 жов-тня 2010 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. На даний час відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча має добрий стан здоров`я, не перебував на обліку у жод-ній медичній установі, не має інших утриманців. Позивачка просила суд стяг-нути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення старшим сином повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений повністю, з ОСОБА_2 стягнуто на ко-ристь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 част-ки усіх видів заробітку ( доходів ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, почина-ючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 908,00 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 13 січня 2022 року, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, вважає оскаржуване рі-шення суду таким, що носить формальний характер, суперечить нормам мате-ріального і процесуального права, не відповідає вимогам цивільного процесу-ального законодавства України, є неумотивованим, необгрунтованим, ухвалене без дослідження і врахування дійсних обставин справи. Рішення суду, на думку скаржника, незаконно обмежує обсяг його прав щодо прийняття участі у мате-ріальному забезпеченні дітей, безпідставно надає позивачці привілеї самостійно вирішувати, на які потреби та в який спосіб витрачати стягувані з нього кошти. Добіжа просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішен-ня про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає про неврахування су-дом його доводів та доказів стосовно добровільного матеріального утримання дітей, придбання для них одягу, продуктів, оплати їхнього дозвілля, участі у до-даткових витратах на їх лікування, відвідування гуртків, секцій, що підтвер-джується наданими квитанціями. Натомість позивачка жодного разу не пові-домляла йому про недостатність такого матеріального утримання, як і не надала суду доказів щодо його ухилення від добровільного виконання ним батьківсь-ких обов`язків. ОСОБА_2 вважає, що єдиною метою звернення позивачки до суду з такою вимогою є бажання одноосібного розпорядження коштами, що на його думку може призвести до їх витрат на особисті її потреби.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою від 14 лютого 2022 року пра-вом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені сторонами докази в їх сукупності, про-аналізувавши доводи, позиції кожної із сторін у справі, обгрунтованість заяв-лених вимог і заперечень на них, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підста-ві повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правиль-ним, об`єктивним, справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 23 жовтня 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного ста-ну Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони заре-єстрували шлюб, про що зроблений актовий запис № 2451 та підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1 . У цьому шлюбі у подружжя Добіжа народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про на-родження серії НОМЕР_2 , виданим 16 серпня 2011 року Відділом держав-ної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 10 травня 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юсти-ції у Вінницькій області.

Відповідно до довідки від 24 червня 2021 року № 2330 Міського кому-нального підприємства «Управляюча компанія «Замостя» Департаменту житло-вого господарства Вінницької міської ради позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: сином ОСОБА_3 , 2011 року народження, та дочкою ОСОБА_4 , 2019 року народження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на нор-ми статей 181-183 СК України, враховуючи визначений законодавством обов`я-зок батька, який не проживає разом з дітьми, утримувати їх до досягнення ними повноліття, за відсутності будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей, дійшов висновку про можливість і необхідність стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 1/3 частки його заробіт-ку (доходу) на утримання дітей до досягнення старшою дитиною повноліття.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рі-шенні, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є вірними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона по-силається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

Тлумачення норм частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і бать-ка. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

За змістом частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, рати-фікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ ( 78912 ), що набула чинності для України 27 вересня 1991 року ( далі - Конвенція ), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціально-го забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, пер-шочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, ду-ховного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які вихову-ють дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазна-чено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свід-ченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку ( дохо-ду ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині дру-гій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантова-ний розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови № 3 від 15 трав-ня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення алімен-тів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника алімен-тів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дру-жини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне зна-чення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру алі-ментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів та визначаючи розмір алі-ментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку ( доходів ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно-го віку на кожну дитину щомісячно, суд першої інстанції керувався вищезазна-ченими вимогами закону та необхідністю забезпечити якнайкращі інтереси дітей.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він добровільно надає кошти на утримання дітей, сплачує певні їхні витрати та для них не спросто-вують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання сина та доньки сторін у справі, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати крім цього допомогу по їх утриманню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене ОСОБА_2 рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтова-ним, тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване ним рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Керуючись нормами статей 372, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволен-ня.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей зали-шити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський