Житомирський апеляційний суд
Категорія 72 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

у цивільній справі №755/19156/19 за позовом органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти», Орган опіки та піклування Коростенської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та передачу неповнолітнього до органу опіки та піклування Коростенської міської ради для подальшого влаштування та постановки на первинний облік служби у справах дітей, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подав до Дніпровського районного суду м. Києва позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі по 1/4 частини заробітку щомісячно з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив передати неповнолітнього Органу опіки та піклування Коростенської міської ради у справах дітей Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області для подальшого влаштування та постановки на первинний облік.

В обґрунтування поданого позову зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітній ОСОБА_1 має статус дитини-інваліда на підставі діагнозу «вроджена вада серця, стан після операції».

Неповнолітній до трьох років проживав з батьками. Його мати, ОСОБА_3 виїхала до держави Ізраїль на постійне місце проживання, дитина з трьох років проживала з батьком, який постійно зловживав спиртними напоями та знущався над сином. У зв`язку з цим, з 2016 року дитина проживала з дідом та бабою, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батьками батька).

Неповнолітній намагався встановити контакт з матір`ю, виїжджав до неї до країни Ізраїль, однак налагодити зв`язок з матір`ю не вдалось. Після повернення в серпні 2019 року до України було з`ясовано, що квартира, в якій він проживав з дідом та бабою, була приватизована його тіткою, а дід з бабою виїхали за невідомою адресою. Тітка дитину до житла не впускала, а тому він фактично опинився на вулиці. В подальшому, відповідно до наказу №6 від 06.08.2019 року, неповнолітній був тимчасово влаштований на проживання до сім`ї двоюрідної баби, ОСОБА_7 , яка прописала його до свого житла. В даний час дитина перебуває в Центрі захисту дітей «Наші діти».

Мати дитини з 11 років з сином не проживає та не спілкується. Батько дитини, проживає окремо від сина, з ним не спілкується. Отже, відповідачі тривалий час не займаються вихованням дитини, не цікавляться її життям та здоров`ям, нехтують його проблемами, з дитиною не спілкуються, не проявляють до неї батьківської турботи, матеріальної допомоги на його утримання не надають, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання сином освіти, для проживання та розвитку дитини, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2019 року справа передана на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідачів в порядку ст.31 ЦПК України (а.с.39-41). Дана ухвала сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалася.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року справа передана на розгляд за підсудністю до Коростишівського районного суду Житомирської області за місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 в порядку ст.31 ЦПК України (а.с.93-94). Дана ухвала сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалася.

Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2020 року справа передана на розгляд за підсудністю до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за місцезнаходженням відповідачів в порядку ст.31 ЦПК України (а.с.103). Дана ухвала сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалася.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Києва, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ., паспорт НОМЕР_1 , від 12.02.2013 року РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2019 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Києва, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2019 року і до повноліття дитини.

В задоволенні решти частин позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1816,00 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1816,00 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації просить вказане рішення суду скасувати в частині, в якій було відмовлено в позові, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що на час звернення до суду ОСОБА_2 не надав інформації щодо місця фактичної реєстрації та проживання. Крім того, приймаючи рішення суд не взяв до уваги акт обстеження від 02.11.2021 та довідку №954 від 02.11.2021. Відповідно до абц.17 ст.1 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» юридичний супровід неповнолітнього ОСОБА_1 повинна здійснювати Служба у справах дітей Виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються батьками неповнолітнього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітній ОСОБА_1 має статус дитини-інваліда на підставі діагнозу «вроджена вада серця, стан після операції».

Неповнолітній ОСОБА_1 до трьох років проживав з батьками. Його мати, ОСОБА_3 виїхала до держави Ізраіль на постійне місце проживання, дитина з трьох років проживала з батьком, який постійно зловживав спиртними напоями та знущався над сином. У зв`язку з цим, з 2016 року дитина проживала з дідом та бабою, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батьками батька). Неповнолітній намагався встановити контакт з матір`ю, виїзжав до неї до країни Ізраіль, однак налагодити зв`язок з матір`ю не вдалось. Після повернення, в серпні 2019 року до України, було з`ясовано, що квартира в якій він проживав з дідом та бабою була приватизована його тіткою, а дід з бабою виїхали за невідомою адресою.

В подальшому, відповідно до наказу № 6 від 06.08.2019 року, неповнолітній був тимчасово влаштований на проживання до сім`ї двоюрідної баби, ОСОБА_7 , яка прописала його до свого житла.

24.01.2020 року неповнолітній звернувся особисто до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА м.Києва з проханням його влаштувати до Центру захисту дітей "Наші діти", оскільки у нього не склались відносини з ОСОБА_7 .

В даний час дитина перебуває в Центрі захисту дітей «Наші діти» та перебуває на обліку в службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА м.Києва як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах.

Мати дитини з 11 років з сином не проживає та не спілкується. Батько дитини, проживає окремо від сина, з ним не спілкується. Отже, відповідачі тривалий час не займаються вихованням дитини, не цікавляться її життям та здоров`ям, нехтують його проблемами, з дитиною не спілкуються, не проявляють до неї батьківської турботи, матеріальної допомоги на його утримання не надають, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання сином освіти, для проживання та розвитку дитини, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_1 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на дитину в розмірі 1995,00 грн.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16.11.2017 року оголошено розшук боржника, ОСОБА_3 . Крім того, із змісту вказаної ухвали суду вбачається, що ОСОБА_3 аліменти на утримання сина не сплачує, а тому утворилась заборгованість по сплаті аліментів.

Рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Обгрунтовуючи висновки в частині вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до вимог ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З вище наведеного вбачається, що відповідачі тривалий час свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про життя та здоров`я неповнолітньої дитини, матеріально її не утримують, мати дитини виїхала до іншої країни на постійне місце проживання, з дитиною взагалі не спілкується та його життям не цікавиться, батько дитини висловлює на адресу дитини погрози, матеріальної допомоги не надає, що розцінюється судом як неможливість змінити поведінку відповідачів по відношенню до сина в кращу сторону, а тому суд вірно вважав, що є підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів.

При цьому, суд діє виключно в інтересах дитини та враховує думку неповнолітнього, висловлену під час судового розгляду, який наполягав на позбавленні його батьків батьківських прав.

Вирішуючи питання щодо передання неповнолітнього ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Коростенської міської ради для подальшого влаштування та постановки на первинний облік у справах дітей Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку ведення службами у справах дітей обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах - Служби у справах дітей районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей) за місцем проживання (перебування) батьків дитини або одного з них, з ким проживає дитина, а в разі самовільного залишення дитиною місця постійного проживання (перебування) - за місцем її постійного проживання (перебування), за місцем проживання (перебування) дитини, якщо вона має статус сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, здійснюють облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Зняття дитини з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, здійснюється наказом служби у справах дітей за умови: зміни місця проживання та взяття на облік за новим місцем проживання; припинення підстав узяття дитини на облік, що може бути підтверджено: актом обстеження умов проживання дитини; інформацією про результати надання соціальних послуг дитині, оцінки її потреб та здійснення соціального супроводу її сім`ї; відомостями від органів та закладів освіти і науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, органів внутрішніх справ, інших структурних підрозділів місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських організацій, житлово-експлуатаційних управлінь, які засвідчують позитивну динаміку подолання складних життєвих обставин; досягнення дитиною повноліття; набуття дитиною повної цивільної дієздатності; смерті дитини, яка перебувала на обліку.

Відповідно п.13 Постанови КМУ "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" від 24 вересня 2008 р. №866 (зі змінами), облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування - служба у справах дітей за місцем походження дитини. У разі коли батьки дитини або місце їх проживання невідомі, дитина, яка залишилась без батьківського піклування, береться на облік у службі у справах дітей за місцем виявлення дитини або місцем розташування закладу охорони здоров`я, в якому дитину залишили.

Місце походження дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, - місце проживання або перебування її біологічних батьків на момент їх смерті або виникнення обставин, що призвели до позбавлення дитини батьківського піклування. У разі, якщо батьки та їх місце проживання чи перебування невідомі, місцем походження дитини визначається місце, де дитину знайшли, або місце розташування медичного закладу, де дитину залишили.

Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніколи не проживав та нині не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно облік дитини має здійснювати служба у справах дітей за місцем проживання або перебування його біологічних батьків на момент виникнення обставин, що призвели до позбавлення дитини- батьківського піклування, а саме: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, так як батько з неповнолітнім весь час проживали у м.Києві. Останнім місцем проживання його матері була адреса: АДРЕСА_3 .

Згідно Акту обстеження від 02.11.2021 та відповідно до довідки №954 від 02.11.2021 року, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, але фактично не проживає і ніколи не проживав.

Згідно договору про надання правової допомоги №30/08/21, адреса мешкання клієнта ОСОБА_2 зазначена АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_1 влаштований в Центр захисту дітей «Наші діти», а відтак вказаний заклад здійснює над ним піклування.

Крім того, в даний час неповнолітній перебуває на обліку в службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА м.Києва, як дитина, яка перебуває складних життєвих обставинах (за місце свого постійного перебування), з жодним з батьків не проживає, місце проживання (перебування) не змінила, а тому позовні вимоги щодо передачі дитини до органу опіки та піклування Коростенської міської ради для подальшого влаштування та постановки на первинний облік у справах дітей Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області задоволенню не підлягають.

Разом з тим, порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, передбачений ст.167 СК.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.167 СК якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

В даному випадку із врахуванням ситуації в державі на даний час, інтересів неповнолітньї дитини, та місця його перебування, апеляційний суд вважає, що саме служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА м.Києва є компетентним органом опіки та піклування, який має вирішувати питання про подальше влаштування дитини.

За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задоволити частково.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове рішення - про часткове задоволення вимог.

Передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування та постановки на облік.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: