ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 684/390/21

Провадження № 22-ц/4820/597/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №684/390/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року (суддя Галиш І.Б.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 28.03.2018 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 33000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні зобов`язання за Договором, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 14.09.2021 виникла заборгованість у розмірі 40112,27 грн, з яких: 32520 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7592,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками.; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 40112,27 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.03.2018 станом на 14.09.2021 та судові витрати.

Заочним рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.03.2018, яка утворилась станом на 14.09.2021, в сумі 32520 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1840,28 грн судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у задоволені позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначав, що 28.03.2018 ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, де в кінці цього паспорту було зазначено про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту. АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Банк зазначав, що 16.05.2018 відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_1 і на зазначену картку 28.03.2018 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10100 грн, який в подальшому був збільшений до 33000 грн. Із виписки по рахунку прослідковується, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомати, розплачувалася за товар в магазині, а отже й отримала кредитну картку.

Апелянт вказував, що суд першої інстанції безпідставно звільнив боржницю від сплати відсотків з урахуванням того, що відповідачкою не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідачка відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача.

Банк вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків та послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та на постанови Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, від 23.01.2018 у справі №755/7704/15-ц, від 26.09.2018 у справі №159/2146/15-ц, від 22.07.2020 у справі №189/2109/18.

Враховуючи вищезазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні прострочених відсотків за користування кредитними коштами відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 кредитного договору від 28 березня 2018 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачкою, відповідно до якої остання погоджується, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також, відповідачка засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними (а.с.14).

Як слідує із довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці надавалася картка № НОМЕР_2 терміном дії до 01/22 (а.с. 13).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останній було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10100 грн, який 02.10.2018 збільшився до 33000 грн та 03.03.2021 зменшився до 0,00 грн (а.с.12).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти та користувалася ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 70-80).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідачка користувалася картковим рахунком, використовувала кредитні кошти і цим самим прийняла пропозицію Банку та уклала кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. У зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором щодо не погашення кредитної заборгованості, у Банку виникло право вимоги до останньої щодо повернення всієї суми кредиту, яка станом на 14 вересня 2021 року становила 40112,27 грн, з яких: 32520 грн - заборгованість за тілом кредиту (за простроченим тілом кредиту); 7592,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 32520 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останньою своїх кредитних зобов`язань.

В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсоткам, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх стягнення, адже позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту, на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за користування кредитом.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці: Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17-61) розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору Банком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачкою саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані позивачем: виписку за договором №б/н станом на 16.09.2021, розрахунки заборгованості за договором б/н від 31.08.2019, Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу ОСОБА_1 кредитної картки та про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення із відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що копія паспорту споживчого кредиту від 28.03.2018, що доданий Банком до позовної заяви не є невід`ємною частиною кредитного договору, що укладений між сторонами та не є узгодженням сторонами цього кредитного договору умов сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Так, термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» (Закон № 1734-VIII) лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» і у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону № 1734-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний ознайомити позичальника для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. І паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Також вказано, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 12.04.2018. А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов: відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50000 грн чи до 75000 грн, яка процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних 43,2% чи 42 % річних були прийняті відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України копію паспорту споживчого кредиту від 28.03.2018, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем законних підстав для стягнення із відповідачки заборгованості по простроченим відсоткам за місячною процентною ставкою за період з 28.03.2018 по 31.07.2020 в розмірі 3,50% та за період з 01.08.2020 по 14.09.2021 в розмірі 3,40%.

А тому аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано паспорт споживчого кредиту, що є частиною кредитного договору, який укладено між сторонами, є безпідставними.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.12.2020 (справа №284/157/20-ц), але вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки паспорт споживчого кредиту передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, так як містить узагальнену інформацію про умови кредитування і орієнтовну загальну вартість кредиту та передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і містить застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Та зазначено, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність і є актуальною лише до визначеної дати.

Так як заборгованість за відсотками не підлягає стягненню з відповідачки, апеляційним судом відхиляються як неспроможні доводи апеляційної скарги з посиланням на правові позиції Верховного Суду, що викладені в постановах від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 159/2146/15-ц, від 22.07.2020 в справі № 189/2109/18 про те, що суд першої інстанції повинен був перевірити розрахунок заборгованості і надати йому оцінку, а у випадку незгоди з ним навести у рішенні свій розрахунок.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, відтак відсутні підстави для їх стягнення.

Відрізняються від правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі і не можуть бути враховані апеляційним судом правові висновки Верховного Суду, на які посилався позивач в апеляційній скарзі, що викладені в постановах від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17, від 04.12.2019 в справі 750/6058/17-ц, від 12.02.2020 в справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 в справі № 355/1091/17, в яких судами встановлено, що відповідач, крім анкети-заяви, підписав також довідку про ознайомлення з умовами кредитування, якою в тому числі визначено розмір відсотків, тобто погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих позивачем доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай