Номер провадження: 22-ц/813/3061/22
Номер справи місцевого суду: 496/2223/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Промінь» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Промінь» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих дорожньо-транспортною пригодою та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив та в якому просив стягнути з Фермерського господарства «Промінь» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 29925,54 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Renault» р/н НОМЕР_1 , який належить ФГ «Промінь», виконуючи посадові обов`язки, тобто рейс відповідного подорожнього листа, рухаючись по автомобільній дорозі М-15 18 км. + 400 м. Одеської області (Біляївський район), не вибрав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай» р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду нього, в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. 03 жовтня 2017 року постановою Арцизського районного суду Одеської області ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Хюндай» складає 113542,54 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у СК «Княжа», яка відшкодувала ОСОБА_1 кошти у сумі 91000,00 грн. Тому ОСОБА_1 не відшкодована сума у розмірі: 22 542,54 грн. - різниця між матеріальним збитком та відшкодованою сумою, 1000 грн. - франшиза, 5750 грн. - лікування травми після ДТП, 10000 грн. - юридична допомога, 50000 грн. - моральна шкода. Також представник позивача зазначив, що моральна шкода спричинена ОСОБА_1 полягає в тому, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди йому спричиненні тілесні ушкодження у вигляді посттравматичної цервикалгії, корешкового синдрому, які спричинили йому фізичну біль та душевні страждання у вигляді безсоння. ОСОБА_1 проходив лікування спричинених йому тілесних ушкоджень у ПП «Медичному центрі доктора Стариша».

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Фермерського господарства «Промінь» (адреса: Одеська область, Арцизький район, с. Холмське, вул. Соборна, 59, ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих дорожньо-транспортною пригодою та стягнення судових витрат - задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «Промінь» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 23542,54 грн.

Стягнуто з Фермерського господарства «Промінь» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 352,40 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Фермерського господарства «Промінь» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року в частині стягнення з Фермерського господарства «Промінь» грошових коштів у сумі 23542,54 грн. у рахунок відшкодування завданої шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Промінь» про стягнення матеріальної шкоди - відмовити. В іншій частині рішення - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано правову оцінку доводам ФГ «Промінь» про порушення позивачем порядку дослідження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, внаслідок чого звіт щодо вартості матеріального збитку №545/8-17 від 01.09.2017 року, на який посилається суд, на думку апелянта не є належним та допустимим доказом суми матеріальних збитків. Апелянт вважає, що позивачем та обраним ним оцінювачем здійснено огляд транспортного засобу з порушенням процедури, встановленої п.34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-VI, внаслідок чого ФГ «Промінь» було позбавлено можливості реалізувати своє право на захист та можливості скерувати свого уповноваженого представника на здійснювану оцінку, з метою проведення більш об`єктивного огляду транспортного засобу та фіксації відомостей, які згідно чинного законодавства зменшують вартість транспортного засобу. Крім того ФГ «Промінь» в поданій апеляційній скарзі також посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки суперечливим відомостям у звіті щодо вартості матеріального збитку № 545/8-17 від 01.09.2017 року, які на його думку є взаємовиключеними та суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Апелянт вважає, що формулювання в акті огляду транспортного засобу від 30.08.2017 року про те, що «пробіг не працює», суперечить формулюванню у звіті № 545/8-17 від 01.09.2017 року, в якому зазначено, що «показання однометра транспортного засобу відповідають дійсному його обсягу і не піддавалися впливу з метою його спотворення». Не погоджується ФГ «Промінь» і з висновком суду першої інстанції щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди у сумі 23 542, 54 грн., оскільки на думку апелянта СК «Княжа» повинна була виплатити ОСОБА_1 максимальну суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн., щоб відповідало розпорядженню № 566, прийнятого Національною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.07.2010 року, в якому зазначено, що за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановлено страхову суму у розмірі 100 000 гривень на одного потерпілого. Отже, на думку апелянта, надаючи згоду на отримання страхового відшкодування у розмірі 91 000 грн.та відмовляючись від отримання страхового відшкодування у гарантованому законом розмірі 100 000 грн., ОСОБА_1 погодився, що розмір завданої йому шкоди становить 91 000 грн, яку йому вже виплатила СК «Княжа».

Таким чином рішення оскаржено лише в частині задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди. В іншій частині рішення суду не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи позов в частині матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягуючи у відшкодування матеріальної шкоди 23542,54 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав страхову виплату, якої недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті дорожньо-транспортної пригоди, тому Фермерське господарство «Промінь» зобов`язане відшкодувати власнику різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що постановою Арцизького районного суду Одеської області від 03.10.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні за участю водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобільній дорозі М-15 18 км. + 400 м. Одеської області (а. с. 44).

ОСОБА_2 здійснив дорожньо-транспортну пригоду 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні на автомобілі марки «Renault» 22GVA1 р/н НОМЕР_1 , який належить ФГ «Промінь», що підтверджується копією зворотної сторони схеми ДТП (а .с. 33).

Автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с. 16).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», яка відшкодувала ОСОБА_1 кошти у сумі 91 000,00 грн., що підтверджується листом представника ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» № 7111 від 28.12.2017 року та звітом по транзакціям ПАТ «ПУМБ» від 24.01.2018 року (а. с. 30, 31).

Згідно звіту та висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 545/8-17 від 01.09.2017 року складеного СОД ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, д. н. з. НОМЕР_2 становить 166013,69 грн., а вартість матеріального збитку становить 113 542,54 грн. (а. с. 6-28).

Судова колегія виходить з такого.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якою застрахована врегульовані Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон 1961-IV).

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1-3 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) ; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч.1 ст. 1166 ЦК ).

Статтею 1187 ЦК у частинах першої та другою врегульовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами першою та третьою статті 1192 ЦК визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.1 ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду постановою від 04.07.2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18) відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові № 6-2587цс/15 від 23.12.2015 року, зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 33.1.4 Закону У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 33.3 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Пунктами 34.1, 34.2, 34.3 Закону регламентовано, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку ( п. 36.1 Закону ).

Як зазначено у п. 36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт посилається на порушення позивачем порядку дослідження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, внаслідок чого звіт щодо вартості матеріального збитку №545/8-17 від 01.09.2017 року не є належним та допустимим доказом суми матеріальних збитків, а ФОП ОСОБА_4 взагалі не мав права здійснювати розрахунок суми завданих збитків, оскільки не має статусу працівника страхової компанії, експерта або аварійного комісара.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа-відповіді ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на запити представника ФГ «Промінь» №7 від 18.10.2019 року, вбачається, що ФОП ОСОБА_4 не є представником від ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», розрахунок розміру страхового відшкодування було здійснено з урахуванням ст. 36.2, коли Страховик має право проводити розрахунок без замовлення експертизи у випадку досягнення згоди із потерпілим щодо розміру страхового відшкодування (а. с. 159).

Відповідно до п. п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З огляду на вказане апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_1 було узгоджено розмір страхового відшкодування та проведено відшкодування без проведення експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу, що відповідає вимогам пункту 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, передбачений Законом, оскільки сума відшкодування у розмірі 91 000 грн. була узгоджена між ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_1 , тому проведення експертизи на замовлення страхової компанії у даному випадку не потрібна.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що звіт та висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 545/8-17 від 01.09.2017 року був складений СОД ФОП ОСОБА_4 , який діяв як суб`єкт оціночної діяльності на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 957/16 від 28.11.2016 року, який наявний в матеріалах справи, а тому мав всі повноваження на його складання (а. с. 28).

Так, Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У відповідності до ст. 4 Закону професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Згідно приписів ст. 5 Закону суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

У відповідності до ст. 12 Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Долучений до позовної заяви звіт №545/8-17 від 01.09.2017 року відповідає зазначеним вимогам Закону, повністю обґрунтовує розмір збитку що є предметом розгляду спору у даній справі.

Таким чином звіт №545/8-17 від 01.09.2017 року є належним та допустимим доказом, який виконано оцінювачем СОД ФОП ОСОБА_4 , який мав всі повноваження на проведення оцінки майна та діяв як суб`єкт оціночної діяльності на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 957/16 від 28.11.2016 року

Щодо незгоди апелянта з розміром відшкодування матеріальної шкоди у сумі 23 542, 54 грн. та наявності у звіті щодо вартості матеріального збитку № 545/8-17 від 01.09.2017 року суперечливих відомостей, які на думку апелянта є взаємовиключеними та суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, апеляційний суд вказані посилання оцінює критично, оскільки відповідач у справі не був позбавлений права на звернення до суду із клопотанням про проведення відповідної судової експертизи, на вирішення якої міг поставити вищевказані питання, проте таким правом ФГ «Промінь» не скористався, жодних доказів на спростування розмірів відшкодування матеріальної шкоди суду не надав.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що страхова компанія відповідача зобов`язана відшкодувати усю завдану шкоду ДТП у межах страхового ліміту, який відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 листопада 2010 року № 566 становить 100 000 грн., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вже зазначалося, відповідно до звіту та висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 545/8-17 від 01.09.2017 року складеного СОД ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, д. н. з. НОМЕР_2 становить 166 013,69 грн., а вартість матеріального збитку становить 113 542,54 грн.

При цьому зі змісту зазначеного звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту є грошовими витратами, які необхідні для відновлення пошкодженого, разукомплектованого КТЗ без урахування фізичного зносу вузлів та деталей, в той час, як визначений матеріальний збиток- це вартісне значення реальних витрат з урахуванням зносу, які несе власник КТЗ при його пошкодженні та разукомпектованні.

Якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, то страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №910/3867/16 та від 14 травня 2018 року у справі №910/5092/17.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатило ОСОБА_1 за погодження між страховиком та потерпілим страхове відшкодування у розмірі 91 000 грн. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі № 545/8-17 від 01.09.2017 року та доданої до звіту ремонтної калькуляції, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 166 871, 52 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 44 % щодо вартості складових КТЗ, що підлягають заміні) 113 542,54 грн.

При таких обставинах, сам по собі факт погодження суми виплати між страховиком та потерпілим у розмірі 91 000 грн. тобто в розмірі меншому ліміту відповідальності страховика, не створює для страхувальника обов`язку нести додатковий тягар відповідальності, що перевищує різницю між сумою матеріального збитку, визначеною в звіті та лімітом відповідальності страховика 100 000 грн. за вирахуванням франшизи (сума збитків, яка не підлягає відшкодуванню страховиком) - 1000 грн.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вимогами 113 542,54 грн., яка дорівнює вартості матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу пошкодженого КТЗ та лімітом відповідальності страховика 100 000 грн. за вирахуванням франшизи (сума збитків, яка не підлягає відшкодуванню страховиком) - 1000 грн., тобто 113 542,54-100 000 +1000 грн. = 14 542 54 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Тобто в цій частині доводи апеляційної скарги відповідають обставинам справи і засновані на законі.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з урахуванням підстав та мотивувань, викладених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна заявленого до суду першої інстанції позову становить 79 925,54 грн. і складається з майнових вимог - стягнення матеріальної шкоди 29 925,54 грн. та стягнення моральної шкоди - 50 000 грн., за що позивачем сплачено судовий збір за заяву матеріальної шкоди 704 грн. 80 коп. та за заяву моральної шкоди - 1762 грн.

За подання апеляційної скарги на рішення суду апелянтом сплачено судовий збір 2 270 грн.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди внаслідок апеляційного перегляду рішення районного суду задоволені у розмірі 14 542,54 грн., що становить 48,6% від заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди 29 925,54 грн., внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову до суду у розмірі 342 грн. 53 коп.

Судовий збір за подання апеляційної скарги становить 704,80*1,5 = 1 057 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга задоволена на 38,2% (9000 грн. з оскаржених 23 542,54 грн.).

Тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір 403 грн. 85 коп.

У відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 61 грн. 32 коп. (403,85-342,53).

При цьому платник судового збору вправі у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звернутися до суду з заявою про повернення зайве сплаченого судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Промінь» - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року - змінити.

Стягнути з Фермерського господарства «Промінь» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 542,54 грн.

В решті вимог про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Промінь» витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 61 грн. 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 18.03.2022 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П.Заїкін

С.О.Погорєлова