Справа № 202/3840/21
Провадження № 2-др/202/1/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(д о д а т к о в е)

23 березня 2022 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мироняк Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у складі судді Ісаєвої Д.А. від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 був задоволений, а саме визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 17760 від 05.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за кредитним договором №007-03200-030513 від 03.05.2013 року, укладеним між ним і Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", у розмірі 13549,81 грн.

Крім того, зазначеним рішенням було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1362,00 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору.

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 була подана заява про винесення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ісаєвої Д.А., заяву ОСОБА_1 було розподілено в провадження судді Марченко Н.Ю.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 березня 2022 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , при зверненні до суду ним у попередньому розрахунку судових витрат було зазначено про понесення витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надано копію договору № 2406 про надання правової допомоги від 24 червня 2021 року, укладеного з адвокатом Савко Віталієм Вікторовичем, копію розрахунку витрат на правову допомогу по справі № 202/3840/21, копію акта № 6 здачі-прийняття робіт (надання послуг), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 2909 від 29.09.2021 року на загальну суму 7000 грн.

Зокрема з наданого розрахунку витрат на правову допомогу вбачається, що позивачем були понесені витрати на складання позовної заяви в розмірі 3500 грн. (3,5 години), складання клопотання про витребування доказів у розмірі 1500 грн. (1,5 години), складання заяви про забезпечення позову в розмірі 1500 грн. (1,5 години), складання клопотання про розгляд справи без участі позивача в розмірі 500 грн. (0,5 години), а всього 7000 грн. (7 годин по 1000 грн. за годину).

При цьому як слідує з наданого представником відповідача - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлені позивачем витрати в сумі 7000 грн. є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Крім того, відповідач вважав, що позивачем не надано належних доказів понесення вказаних витрат. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 2, частини 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, який є однією з основних засад цивільного судочинства.

Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд включає, зокрема, право на доступ до суду та принцип юридичної визначеності.

Отже, незважаючи на те, що склад суду, який вирішував спір по суті, змінився, виходячи із прав заявника, що гарантовані частиною 1 статті 6 Конвенції, суд вважає можливим вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд виходить із положень частини 1 статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то суд стягує такі витрати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України ).

Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає доведеним, що у зв`язку з поданням позову та розглядом справи позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується наданими позивачем копією договору про надання правової допомоги, копією розрахунку витрат на правову допомогу, копією акта здачі-прийняття робіт (надання послуг), копією квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату послуг адвоката на загальну суму 7000 грн.

Разом із тим, ураховуючи ціну позову, рівень складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, а також те, що складання заяви про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів та розгляд справи без участі позивача не вимагало значного часу, крім того подання таких клопотань стосуються реалізації стороною своїх процесуальних прав та обов`язків, суд вважає, що у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані частково, а саме в сумі 3000 грн., що, на переконання суду, відповідатиме критеріям, визначеним статтею 137 ЦПК України.

Таким чином, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі скасування основного рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Суддя Н.Ю. Марченко