ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/602/22 Справа № 202/5476/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн., щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 30 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначений судовим рішенням розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на свій розвиток, лікування, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини.

Посилається на те, що перебуває у декретній відпустці, її дохід з урахуванням соціальної допомоги на дитину складає 860 грн., тобто її матеріальне становище не може забезпечити мінімальний обсяг відповідних витрат на дитину, тому визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини.

Разом з цим зазначає, що відповідач є працездатним чоловіком, отримує стабільний дохід, оскільки офіційно працює в сфері інформаційних технологій, тобто може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини.

На підставі викладеного, просила суд збільшити розмір аліментів, присуджених з відповідача на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2019 року, та стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повнлліття.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для зміни способу стягнення аліментів, як і доказів про те, що раніше визначений судом розмір аліментів є меншим, ніж визначний законом як мінімальний, отже недостатнім для забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку. Вважав твердження позивача з цього приводу недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що сам по собі факт інвалідності відповідача не є належним та допустимим доказом підтвердження погіршення його майнового стану, оскільки останній не надав суду докази на підтвердження витрат пов`язаних з інвалідністю, натомість його матеріальний стан поліпшився, оскільки останній придбав нерухомість. Звернув увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів, є виключним та безумовним правом позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2013 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у сторін у справі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн.

Згідно з довідкою до акту МСЕК № 526, серія 12 ААВ № 151358 від 25 травня 2021 року ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи. Інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2022 року.

Матеріали справи містять письмові докази оплати відповідачем додаткових витрат на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що позивач належним чином не обґрунтовувала та не підтвердила належними та допустимими доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача на утримання малолітньої дитини.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильність висновків суду першої інстанції стосовно безумовного права позивача на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення їх розміру не заслуговують на увагу, оскільки визначені законом підстави для збільшення розміру аліментів, так само як і підстави для зміни способу стягнення аліментів відсутні, позивачем не надано належного обгрунтування та відповідних доказів покращення матеріального стану відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Аналогічна позиція визначена у постанові Верховного суду 13 лютого 2019 року у справі справа № 152/100/18, (провадження № 61-40460 св 18).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, про наявність правових підстав для задоволення позову не свідчать, а лише фактично зводяться до незгоди з позивача з правовою оцінкою щодо фактичних обставин справи.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова