Номер провадження: 22-ц/813/4958/22
Номер справи місцевого суду: 522/9900/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, третя особа: начальник Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради Остапенко Павло Володимирович, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

19.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, третя особа: начальник Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради Остапенко П.В., про стягнення компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку у розмірі 1250,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі розпорядження міського голови від 17.07.2017 року № 895К, а з 18.08.2017 року - на підставі розпорядження міського голови від 14.08.2017 року № 1039-К, позивач ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу інспекційного контролю та використання об`єктів культурної спадщини в Управлінні з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради (т.2, а.с.10, 11).

13.07.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про надання щорічної основної відпустки у кількості 27 календарних днів та щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці у кількості 3 днів. Однак позивачці ОСОБА_1 була надана лише щорічна основна відпустка кількістю 27 календарних днів.

13.09.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про виплату компенсації за 3 дні невикористаної додаткової відпустки за особливий характер праці.

21.09.2018 року ОСОБА_1 була звільнена за угодою сторін на підставі розпорядження міського голови від 14.09.2018 року № 1297-К.

Посилаючись на те, що відповідачем не здійснено виплату ОСОБА_1 компенсації за 3 дні невикористаної додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці, позивачка просила її позовну заяву задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що при надані щорічних основних відпусток посадовим особам місцевого самоврядування слід керуватися нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування гарантовано надання щорічної відпуски подовженої тривалості (порівняно зі «звичайною» тривалістю щорічної основної відпустки у 24 календарних дні) за повністю відпрацьований робочий рік - 30 календарних днів. Щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці за роботу на персональних комп`ютерах відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 року № 2350 «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» не передбачені (т.2, а.с.1-4).

У відповіді на відзив позивачка посилалася на те, що додаткова відпустка надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. В Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не вказано, що щорічна відпустка включає в себе ще й додаткові щорічні відпустки, зокрема, щорічну додаткову відпустка за роботу на ПК. Надання щорічної додаткової відпустки за роботу з ПК перебачено п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про відпустки», п. 58 підрозділу «Інші види виробництв», розділу ХХІІ «Загальні професії за всіма галузями господарства» Списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищенням нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року» № 1290. Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не забороняє надання інших щорічних додаткових відпусток посадовим особам органів місцевого самоврядування (т.2, а.с.183-188).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення, ухвалення постанови, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.34-45).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення (т.3, а.с.57-59).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.03.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою складання цього судового рішення є 22.03.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.11.2021 року (т.3, а.с. 53), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.3, а.с. 54-56).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 року визначено склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Гірняк Л.А., Цюра Т.В. (т.3, а.с. 49). У період з 04.01.2022 року по 04.02.2022 року суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці (т.3, а.с. 70).

Також, апеляційний суд зауважує, що у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 31.01.2022 року по 15.02.2022 року, на лікарняному - з 01.03.2022 року по 12.03.2022 року, та у відпустці з 14.03.2022 року по 07.04.2022 року, перебуванням судді Цюри Т.В. у відпустці з 15.02.2022 року по 18.02.2022 року та з 02.03.2022 року по 31.03.2022 року (т.3, а.с. 71-74), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Громік Р.Д., Таварткіладзе О.М. (т.3, а.с. 76).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог (т.3, а.с. 22-29).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження міського голови від 17.07.2017 року № 895К, та розпорядження міського голови від 14.08.2017 року № 1039К, з 18.08.2017 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу інспекційного контролю та використання об`єктів культурної спадщини в Управлінні з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради (т.1, а.с. 8).

13.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання щорічної основної відпустки у кількості 27 календарних днів та щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці у кількості 3 днів. Однак ОСОБА_1 була надана лише щорічна основна відпустка кількістю 27 календарних днів (т.1, а.с. 9).

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату компенсації за 3 дні невикористаної додаткової відпустки за особливий характер праці (т.1, а.с. 10).

Листом Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради за вих. № 01-36/9 від 21.09.2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що колективним договором Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради на 2017 - 2019 роки не передбачена щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці.

21.09.2018 року ОСОБА_1 звільнена за угодою сторін на підставі розпорядження міського голови від 14.09.2018 року № 1297-К (т.2, а.с.12).

За змістом ст.ст. 4-8 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки та додаткових відпусток за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці, за особливий характер праці, інших щорічних додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна додаткова відпустка, передбачена ст. 7 та п.п. 1 і 2 ст. 8 вказаного Закону надається понад щорічну основну відпустку.

Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ст. 5 Закону України «Про відпустки» передбачено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України, при наданні щорічних основних відпусток посадовим особам місцевого самоврядування, Управління як виконавчий орган місцевого самоврядування керується нормами Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування», який є спеціальним законом при визначенні тривалості відпусток саме для посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та приймають рішення у межах наданих їм повноважень.

Так, ст. 21 Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. При цьому, додаткова відпустка за особливий характер праці за роботу на персональних комп`ютерах, не передбачена.

Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток для посадових осіб органів місцевого самоврядування визначені постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1994р. № 250 «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток».

Таким чином, враховуючи, що відповідно до вищезазначених норм Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в Управлінні відсутні підстави для надання ОСОБА_1 додаткової відпустки за особливий характер праці за роботу на персональних комп`ютерах та/або надання компенсації за даний вид відпустки.

Вищезазначений вид відпустки, за яку позивачка вимагає компенсацію, колективним договором Управління на 2017-2019 роки та посадовими інструкціями головного спеціаліста-юрисконсульта відділу інспекційного контролю та використання об`єктів культурної спадщини Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради ОСОБА_1 від 22.12.2017 року та від 21.06.2018 року не передбачені.

Згідно з п. 1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних машинах відповідно до пункту 58 розділу XXII «Загальні професії за всіма галузями господарства» Списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 (далі - Список № 2), може бути встановлена щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці максимальною тривалістю до 4 календарних днів.

У відповідності до посадової інструкції головного спеціаліста-юрисконсульта відділу інспекційного контролю та використання об`єктів культурної спадщини Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради ОСОБА_1, затвердженої в.о. начальника Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради П.В. Остапенко від 21.06.2018 року, основними завданнями та обов`язками ОСОБА_1 є:

розроблення або участь у розробленні документів правового характеру;

підготовка за участю інших підрозділів установи матеріали про розкрадання, розтрати, нестачі та про інші правопорушення для подання їх до арбітражних, слідчих і судових органів, здійснення обліку і зберігання судових і арбітражних справ, які перебувають у виконанні або закінчені судочинством;

участь у розробленні і виконанні заходів для зміцнення господарського і розрахунку, договірної, фінансової та трудової дисципліни, забезпечення зберігання власності Управління;

проведення вивчення, аналізу і узагальнення результатів розгляду претензій судових і арбітражних справ, а також вивчення практики укладення й виконання договорів з метою розроблення відповідних пропозицій для усунення виявлених недоліків і поліпшення господарсько-фінансової діяльності установи;

відповідно до заданого порядку оформлення матеріалів щодо притягнення працівників до Дисциплінарної і матеріальної відповідальності;

участь у роботі з укладення господарських договорів, підготовка висновків про їх обґрунтованість, розроблення умов колективних договорів;

участь у підготовці висновків щодо правових питань, які виникають у діяльності установи, проектів нормативних актів, які надходять на відгук, а також у розробленні пропозицій для удосконалення діяльності управління;

видання довідок і консультацій працівникам управління про сучасне чинне законодавство, а також висновків з організаційно-правових та інших юридичних питань, надання допомоги з оформлення документів і актів майново-правового характеру;

розроблення проектів колективних договорів;

своєчасне оформлення та подання на державну реєстрацію зміни до статутних документів управління;

складання позовних заяв, захист інтересів установи у суді згідно чинного законодавства;

розгляд та складання проектів відповідей на звернення та запити на публічну інформацію депутатів, фізичних та юридичних осіб у межах повноважень та обов`язків, визначених цією інструкцією;

ведення відповідних справ згідно з затвердженою номенклатурою справ;

виконання інших доручень начальника Відділу у межах повноважень та обов`язків визначених цією інструкцією.

Зазначені обставини свідчать про те, що дана посада не передбачає здійснення робіт в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я.

При цьому суд виходив із того, що робота на посаді «головного спеціаліста-юрисконсульта відділу інспекційного контролю та використання об`єктів культурної спадщини Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради» здійснювалася ОСОБА_1 виключно в межах посадової інструкції та не передбачала виконання робіт пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, а також не підтверджує фактичне використання позивачкою електронно-обчислювальних машин більше половини тривалості робочого часу у період з 19.07.2017 року.

Тобто, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого і правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не має права на додаткову відпустку за особливі умови праці, оскільки вона не передбачена діючим законодавством або внутрішнім документом Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, а тому обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявниця апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.М. Таварткіладзе