Справа № 159/68/22
Провадження № 2/159/489/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчини дії, стягнення заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 166 від 09.12.2021 в частині відсторонення від роботи; зобов`язання допустити позивача до роботи на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування 4 розряду дільниці водопостачання та водовідведення ст. Ковель; стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення з 09.12.2021.

1. Стислий виклад позицій сторін у справі

1.1. ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування 4 розряду дільниці водопостачання та водовідведення ст. Ковель виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом начальника дирекції № 166 від 09.12.2021 він відсторонений від роботи з 09.12.2021 без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19.

Вважає такі дії відповідача незаконними, покликаючись на те, що щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за змістом статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не є обов`язковим. Впровадження інших обов`язкових щеплень можливе лише у порядку визначеному законом. Відповідний закон законодавчим органом не прийнятий. Крім того, встановлення обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на думку позивача, є зміною істотних умов праці, про які відповідач зобов`язаний був повідомити за два місяці.

1.2. У відзиві на позовну заяву від 21.02.2022 відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав на відповідність оскаржуваного наказу вимогам частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковому профілактичному щепленню» від 04.10.2021 №2153 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393, якими встановлений обов`язок керівника, зокрема підприємств, установ і організацій включених до визначеного Кабінетом Міністрів України переліку, відсторонити від роботи усіх підлеглих працівників у разі їх відмови чи ухилення від проходження вакцинації від COVID-19.

11.11.2021 позивач був ознайомлений з листом про обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19, вимоги попередження станом на 08.12.2021 не виконав, тому правомірно відсторонений від роботи без збереження заробітної плати.

2. Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення учасників, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників, є дата складання повного судового рішення.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 працює слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування 4 розряду дільниці водопостачання та водовідведення ст. Ковель виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця».

11.11.2021 відповідач скерував позивачу повідомлення про те, що працівники АТ «Української залізниці», як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19.

У попереджені наведені відповідні нормативні акти, список пунктів щеплення, роз`яснено, що відмова або ухилення від профілактичного щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021, вказано на необхідність пред`явити безпосередньо керівнику не пізніше 08.12.2021 документи, які підтверджують вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами або висновок лікаря щодо наявності протипоказання.

Позивач відмовився від підпису даного попередження, що особисто засвідчив із формулюванням «не згідний, відмовляюсь від підпису 11.11.2021».

Наказом начальника дирекції № 166 від 09.12.2021 прийнято рішення відсторони ОСОБА_1 від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати.

Наказом МОЗ від 25.02.2022 № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153» зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні».

Наказ МОЗ від 25.02.2022 №380 набрав чинності 01 березня 2022 року (опублікований в бюлетні "Офіційний вісник України" від 01 березня 2022 року за № 17).

4. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

У Конституції України проголошено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Водночас право на працю може піддаватись обмеженням.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке не пов`язане із дисциплінарним проступком особи, а полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.

Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення.

Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходи в порядку, встановленому законами України.

Спеціальними законами у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ).

Частинами першою та другою статті 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відтак Закон №1645-ІІІ регулює кілька важливих у цій справі питань:

І. До обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2020 №521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133, включений «COVID-19».

ІІ. Перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я ( МОЗ).

Згідно із Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83, зокрема АТ «Укрзалізниця ().

ІІІ. Працівник може бути відсторонений від роботи:

- у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення,

- та у порядку, встановленому законом.

На час винесення оскаржуваного наказу, як і на даний час, порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення законом не врегульований.

Законодавство України з цього питання містить лише кілька окремих положень: порядок і терміни проведення профілактичних щеплень, в тому числі обов`язкових, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина третя статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ); профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина шоста, сьома статті 12 Закону №1645-ІІІ); для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, інший визначений медичний працівник, в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг осіб, які підлягають щепленню у день, визначений для проведення щеплень. У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по закладу охорони здоров`я. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою N 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. (пункти 7, 15,17 Положенням про організацію і проведення профілактичного щеплення, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 N595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551)); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 46-1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2").

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов:

- виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований,

- надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання,

- документування факту відмови чи ухилення від щеплення. При цьому, відмова від обов`язкового профілактичного щеплення згідно з ч.7 ст.12 Закону №1645-ІІІ повинна бути засвідчена лікарем. Логічним є твердження, що усі інші дії працівника ( наприклад : неявка без поважних причин на медогляд) повинні кваліфікуватись як ухилення.

- видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення.

Судом встановлено, що позивач є працівником АТ «Укрзалізниця».

Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників даного підприємства введена Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393, який набув чинності 09.12.2021.

Отже, лише з дати набрання Наказом МОЗ №2393 чинності у позивача виник обов`язок упродовж розумного строку пройти медичний огляд і отримати профілактичне щеплення чи надати документи про протипоказання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прийняв рішення про відсторонення позивача від роботи 09.12.2021 без надання останньому розумного строку пройти медичний огляд і отримати профілактичне щеплення чи надати документи про протипоказання.

Відсутність у позивача 09.12.2021 документів про вакцинацію не легалізує оспорюваний наказ керівника, який фактично є передчасним.

Суд звертає увагу на те, що законодавство при регулюванні питання обов`язкового щеплення від COVID-19 не виключає працю не вакцинованих працівників, оскільки передбачає можливість виконання роботи працівником, який має протипоказання до вакцинації. Тому висновки відповідача про обов`язок керівників структурних підрозділів АТ «Українська залізниця» відсторонити від роботи саме з 09.12.2021 року усіх працівників, які не мають щеплення або довідки про протипоказання, є помилковими. Крім того, Міністерство охорони здоров`я не встановлювало для відповідача таких строків. За приписами законодавства усі нормативні акти підлягають виконанню не раніше дня набрання ними чинності, тому для працівників АТ «Укрзалізниця» лише з 09 грудня 2021 року могла бути розпочата процедура роз`яснення, проведення медичного огляду та отримання в розумний строк необхідних підтверджуючих документів щодо щеплення.

Крім того, оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи: відмова чи ухилення. Акт від 09.12.2021, яким зафіксовано ухилення позивача від проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 не підтверджений відповідними доказами.

За наведених обставин відсторонення позивача від роботи є незаконним. Позов належить задовольнити, наказ № 166 від 09.12.2021 про відсторонення позивача від роботи - скасувати.

З урахуванням того, що із 01.03.2022 позивача допущено до роботи (вказану обставину не спростовано, не заперечено), позов в частині зобов`язання відповідача допустити до роботи ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З метою ефективного захисту прав позивача суд ухвалює рішення про допуск позивача до роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2021 по день фактичного допуску до роботи або ухвалення рішення.

Із урахуванням того, що із 01.03.2022 у відповідача виник обов`язок допустити позивача до роботи; обставин щодо невиконання такого обов`язку сторони суду не повідомили і не підтвердили, тому період для нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить з 09.12.2021 по 28.02.2022.

Розмір середнього заробітку обрахований на підставі довідки про доходи №2 від 17.01.2022, згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить:

286 грн 60 коп. (середньоденна заробітна плата) х 55 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 15 763 грн.

Аналіз пункту 3 Порядку № 100 у взаємному зв`язку із вимогами податкового законодавства (пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України) дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів (правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/407/19).

Керуючись частиною першою статті 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць до негайного виконання.

5. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись наведеним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за позовну вимогу про скасування наказу про відсторонення від роботи в розмірі 992 грн 40 коп.

Керуючись статтями 46, 235 КЗпП України, статтями 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, статтями 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ, статтями 78-81, 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280-282, 430 ЦПК, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчини дії, стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Скасувати наказ виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 166 від 09.12.2021 в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного відсторонення з 09.12.2021 по 01.03.2022 в розмірі 15 763 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят три грн), з яких відрахувати податки і інші обов`язкові платежі.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 12.10.2006 Ковельським МРВ УМВС України у АДРЕСА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця», , місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, 5.

Дата складання повного судового рішення 17.03.2022

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА