Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 березня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря - Луцака В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 28.08.2019 року за актовим записом № 38; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 3 000,00 грн. щомісяця з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону починаючи з 25.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилається на те, що 28 серпня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Холмівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено актовий запис за номером 38. В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Вказує, що одруження виявилося невдалим, спільне життя з чоловіком не склалося через різні погляди на шлюб, сімейні цінності та вирішення сімейних проблем, постійно виникали непорозуміння щодо сімейних обов`язків, поглядів на виховання дитини, матеріальне забезпечення її потреб. Позивач зазначає, що на жаль з часом виявилось, що чоловік зловживає алкоголем і міг дозволити собі підняти на неї руку. Зважаючи на вказану обстановку в сім`ї, вона була вимушена разом з дитиною повернутися до батьків. З квітня цього року вона разом із донькою проживає окремо від чоловіка, та на сьогодні вона і донька ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні її батьків. Спільне господарство з відповідачем не веде, участі у вихованні та утриманні доньки він не приймає. Зазначає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, спору щодо спільного майна між ними не існує, станом на день подання позову спору щодо місця проживання дитини немає. Вважає, що в даному випадку є підстави для постановлення рішення про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожної сторони, а найбільше інтересам дитини.

Позивач вказує, що розірвання шлюбу між батьками та проживання батька окремо від дитини не звільняє його від обов`язків щодо дитини. При визначенні суми аліментів просить взяти до уваги, що відповідач є працездатною молодою людиною, стан його здоров`я хороший. Посилається на те, що розмір доходів відповідача їй не відомий, про місце його роботи також не знає, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні у відповідача немає. Враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що вона не має змоги працювати, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, просить суд призначити відповідачу аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 3000 грн..

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.19-20). 29.11.2021 року позивачем усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін (а.с. 37-38).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання, повідомлена належним чином. При цьому, 16.03.2022 року подала заяву, згідно якої позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу без її участі.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву до суду не надходило.

У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).

Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 28 серпня 2019 року у виконавчому комітеті Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №38, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.11.2019 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_1 », дружини - « ОСОБА_1 » (а.с.27).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 29 квітня 2020 року складено відповідний актовий запис №40, батьками записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.32).

Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27.09.2019 року вих.№564 слідує, що місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Закарпатської області від 15.06.2021 року №2504 в склад сім`ї ОСОБА_1 , 1997 р.н., жительки АДРЕСА_1 , входять: чоловік - ОСОБА_2 , 1993 р.н., дочка - ОСОБА_3 , 2020 р.н. (а.с.10).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів:

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

Суд бере до уваги зазначені позивачем у позові обставини, що сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, а також те, що позивач поновлення шлюбних відносин та збереження сім`ї вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. Наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до переконання, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе та їх шлюб слід розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня -2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 0712.2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54).

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини, в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. На думку суду такий розмір аліментів, не є надмірним тягарем для відповідача.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст.189, 190 СК України.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається із штампу за вх.№63482 позовна заява надійшла на адресу суду 12.11.2021 року. Згідно відмітки на поштовому конверті позовна заява здана на пошту 09.11.2021 року. Враховуючи наведене, аліменти підлягають стягненню починаючи із 09 листопада 2021 року.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно квитанції №55 від 09.11.2021 року ОСОБА_1 за подання до суду позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 430 ЦПК України, ст. 24, 56, 105, 110-112, 113, 114, 180-184, 191 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 28 серпня 2019 року виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №38.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 листопада 2021 року.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне заочне рішення суду складено - 16 березня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило