Номер провадження: 22-ц/813/3400/22
Номер справи місцевого суду: 947/2767/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2021 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 25.02.2014 року у розмірі 24280,34 грн станом на 28.12.2020 року, а також судові витрати в розмірі 2270 грн (а.с. 1-5).

17 травня 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відмовлено (а.с. 79-84).

15 червня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» направлено засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року. Апелянт вказує, що з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його ухваленим без повного та всебічного дослідження всіх обставин справи. Апелянт зазначає, що між банком та клієнтом був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору, а до суду було надано копію анкети-заяви з особистим підписом ОСОБА_1 . Апелянт повідомляє, що після підписання заяви ОСОБА_1 користувалася карткою та здійснила всі дії для її активації. Апелянт наголошує на тому, що до суду було надано виписку, де прослідковується, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та вона неодноразово знімала кошти через банкомат, робила покупки через торгівельну мережу, здійснювала комунальні та інші платежі, а тому, як зазначає апелянт, є очевидним отримання кредитної картки. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо банківської виписки та вказує, що банківська виписка має статус первинного документу та саме вказана виписка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки ОСОБА_1 таким чином, апелянт вважає, що до суду першої інстанції були подані первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. На думку апелянта, судом не було перевірено розрахунку заборгованості та доводи стосовно користування грошовими коштами, виконання умов договору. Тому, апелянт просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати (а.с. 86-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з анкети-заяви відповідача від 25.02.2014 року вбачається, що остання не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, строку її дії, надання кредитних коштів, строку повернення кредиту, розміру відсотків тощо. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, суд першої інстанції вказав на те, що у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують волевиявлення відповідача щодо отримання саме кредитної картки та встановлення кредитного ліміту. Тому, суд першої інстанції вирішив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (а.с. 82).

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 25 лютого 2014 року підписала анкету заяву №б/н.

У Довідці, наданій позивачем до позовної заяви, зазначено, що ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , дата відкриття якої - 28.01.2017 року, термін дії - 12/19 року; НОМЕР_2 , дата відкриття якої - 04.02.2017 року, термін дії - 05/20 року; НОМЕР_3 , дата відкриття якої - 02.08.2019 року, термін дії - 03/23 року (а.с. 20).

Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку датовано 28.01.2017 року, кредитний ліміт - 0.00 грн. В подальшому, 03.02.2018 року кредитний ліміт було збільшено до 50000 грн, 27.04.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 16370 грн, а 20.03.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0.00 грн (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 25.02.2014 року станом на 28.12.2020 року заборгованість складається з заборгованості за тілом кредиту 22662,33 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1618,01 грн (а.с. 12-18 зворот).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з Анкети-заяви, підписаної відповідачем, та правильно встановлено судом першої інстанції, дана заява не містить відомостей стосовно видачі кредитної картки, строку її дії, надання кредитних коштів, строку повернення кредиту, розміру відсотків, штрафів та пені в разі невиконання чи неналежного виконання заборгованості.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що Анкета-заява підписана відповідачем 25.02.2014 року, згідно з Довідкою про зміну умов кредитування старт карткового рахунку НОМЕР_1 датовано 28.01.2017 року, кредитний ліміт - 0.00 грн, 03.02.2018 року кредитний ліміт було збільшено до 50000 грн, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач надав згоду на отримання кредитного ліміту у зазначеному розмірі, а також не містить доказів на підтвердження в подальшому зменшення розміру кредитного ліміту.

Разом з тим, у Виписці за договором №б/н, наданої позивачем, зазначено про рух коштів за кредитними картками НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , однак з матеріалів справи не вбачається чи відбувався перевипуск картки, чи продовжувалася дія будь-якої із карток.

Також, апеляційний суд зазначає, що наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» не містить підпису відповідача, а отже не може бути належним доказом на підтвердження обізнаності відповідача про умови договору та надання її згоди на отримання кредиту чи погодження ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на це, враховуючи, що обов`язок доказування наявності заборгованості за кредитним договором лежить на позивачеві, апеляційних суд дійшов висновку про суперечливість та недостатність наданих позивачем доказів на підтвердження наявності заборгованості в заявлених у позові розмірах, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

16.03.2022 року м. Одеса