ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/5318/21

провадження 22-ц/822/240/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б. суддів : Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначило наступне. 10.01.2020 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Гелексі Фінанс» з метою отримання кредиту в сумі 60000 грн.

ТОВ «Гелексі Фінанс» проінформувало їх про фінансову послугу, що пропонується.

До укладення договору про кредит TOB «Гелексі Фінанс» надало ОСОБА_1 паспорт кредиту №10-01-20-02-Ю і в цей же день між ними було укладено Договір №10-01-20-02-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

П. 1.8. Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю визначена реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту складають: п. 1.8.1. Реальна річна процента ставка складає 84,56% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 141,93% від суми кредиту (у процентному виразі) або 85 160 (вісімдесят п`ять тисяч сто шістдесят) гривень 00 копійок та включає в себе: п. 1.8.1.1 проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом кредитом 37,60 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 22 560 (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок; п. 1.8.2.2. вартість послуг кредитного посередника 2 600 (дві тисячі шістсот ) гривень 00 копійок; п. 1.8.2. Додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту: п. 1.8.2.1. Вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1 600 (одна тисяча шістсот ) гривень 00 копійок;, п.1.8.2.2. Вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок; 1.8.2.3. Вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1 650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

З метою забезпечення зобов`язань по Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER», рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договір застави транспортного засобу від 10 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гелексі Фінанс» укладено за письмовою згодою дружини позичальника ОСОБА_2 , викладеною у формі заяви посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук О.Ю. 10.01.2020 року за реєстровим № 22. До державного реєстру обтяжень рухомого майна 11 січня 2020 року внесено реєстраційний запис № 27381160 про заставу рухомого майна.

ОСОБА_1 згідно Договору № ВО 10-01-20-02-Ю про надання послуг встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 10.01.2020 року отримав послугу вартістю 1600 грн.00 коп. з встановлення на автомобіль обладнання, що ним орендовано згідно договору оренди обладнання № ОО 10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року для стеження за місцезнаходженням автомобіля.

Дружина відповідача ОСОБА_2 10 січня 2020 року уклала з позивачем Договір поруки, та взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року.

ОСОБА_1 10 січня 2020 року звернувся із письмовою заявою на отримання позики від ТОВ «Гелексі Фінанс» згідно договору №10-01-20-02-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 10 січня 2020 року, в якій зазначив рахунки для перерахунку кредитних коштів у сумі 55 800,00 грн., надав доручення ТОВ «Гелексі Фінанс» виплатити ФОП ОСОБА_3 за рахунок отриманого кредиту 1 600 гривень - оплату за надання послуг №ВО №10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року, ФОП ОСОБА_4 2 600 грн. - оплату за надання послуг по договору про надання послуг №КБ №10-01-20-02-Ю від 10 січня 2020 року.

ТОВ «Гелексі Фінанс» 10 січня 2020 року перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 55 800 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 90, перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_3 1 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №92, перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_4 2 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №91.

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за Договором №10-01-20-02-Ю, внаслідок чого станом на 14.04.2021року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 121 508 грн. 90 коп., серед яких: сума кредиту 15 060 грн. 00 коп., проценти 106 448 грн. 90 коп.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість у сумі 121 810 (сто двадцять одна тисяча вісімсот десять) гривень 70 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 15 060,00 грн., проценти за неправомірне користування кредитом за Договором №10-01-20-02-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 10 січня 2020 року - 106 750,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 10 січня 2020 року - 36 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» пеню за невиконання зобов`язання за Договором поруки від 10 січня 2020 року - 20 000,00 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість у сумі 121 810 (сто двадцять одна тисяча вісімсот десять) гривень 70 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 15 060,00 грн., проценти за неправомірне користування кредитом за Договором №10-01-20-02-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 10 січня 2020 року - 106 750,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 10 січня 2020 року - 36 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» пеню за невиконання зобов`язання за Договором поруки від 10 січня 2020 року - 20 000,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» судовий збір в сумі 2667,16 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з моменту повного розрахунку ОСОБА_1 за отриманий кредит, з боку ТОВ «Гелексі Фінанс» з літа 2020 року не надходило жодного дзвінка, письмового попередження про існування заборгованості або вимоги про повернення боргу, як і не надходило жодного повідомлення про намір звернутися до суду. За таких обставин вважає, що ТОВ «Гелексі Фінанс» намагається вдруге отримати з відповідачів кошти. Апелянт зазначає, що Договір № 10- 01-20-02-Ю був укладений 10.01.2020 року, де у Додатку №1 до цього Договору вказано, що сума кредиту складає 60 000.00 грн., нарахування відсотків здійснюється на залишок суми кредиту, процентна ставка складає 90% річних, при умові, що перший місяць користування кредитом складає 0,1 відсотка в місяць (тобто перший місяць сплив 09.02.2020 року). Натомість ТОВ «Гелексі Фінанс» замовчує той факт, що 13 лютого 2020 року відповідач вже погасив 45 000.00 грн. Тобто, залишок тіла кредиту вже через місяць дорівнював 15 000.00 грн. В подальшому ОСОБА_1 погасив залишок, (копії квитанцій додаються, оригінали надам суду).

Отримавши 60 000.00 грн. кредиту, строком на шість місяців, повернувши у перший же місяць 45 000.00 грн., на залишок 15 000.00 грн. ТОВ «Гелексі Фінанс» нараховано 101 000.00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Гелексі Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. 10.01.2020 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 звернулися до ТОВ «Гелексі Фінанс» з метою отримання кредиту в сумі 60000 грн. ТОВ «Гелексі Фінанс» проінформувало їх про фінансову послугу, що пропонується. До укладення договору про кредит TOB «Гелексі Фінанс» надало ОСОБА_1 паспорт кредиту №10-01-20-02-Ю і в цей же день між ними було укладено Договір №10-01-20-02-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Пунктом 1.8. Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю визначена реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту складають: п. 1.8.1. Реальна річна процента ставка складає 84,56% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 141,93% від суми кредиту (у процентному виразі) або 85 160 (вісімдесят п`ять тисяч сто шістдесят) гривень 00 копійок та включає в себе: п. 1.8.1.1 проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом кредитом 37,60 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 22 560 (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок; п. 1.8.2.2. вартість послуг кредитного посередника 2 600 (дві тисячі шістсот ) гривень 00 копійок; п. 1.8.2. Додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту: п. 1.8.2.1. Вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1 600 (одна тисяча шістсот ) гривень 00 копійок;, п.1.8.2.2. Вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок; 1.8.2.3. Вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1 650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

З метою забезпечення зобов`язань по Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER», рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договір застави транспортного засобу від 10 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гелексі Фінанс» укладено за письмовою згодою дружини позичальника ОСОБА_2 , викладеною у формі заяви посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук О.Ю. 10.01.2020 року за реєстровим № 22. До державного реєстру обтяжень рухомого майна 11 січня 2020 року внесено реєстраційний запис № 27381160 про заставу рухомого майна.

ОСОБА_1 згідно Договору № ВО 10-01-20-02-Ю про надання послуг встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 10.01.2020 року отримав послугу вартістю 1600 грн.00 коп. з встановлення на автомобіль обладнання, що ним орендовано згідно договору оренди обладнання № ОО 10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року для стеження за місцезнаходженням автомобіля.

Дружина відповідача ОСОБА_2 10 січня 2020 року уклала з позивачем Договір поруки, відповідно до якого взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року.

ОСОБА_1 10 січня 2020 року звернувся із письмовою заявою на отримання позики від ТОВ «Гелексі Фінанс» згідно договору №10-01-20-02-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 10 січня 2020 року, в якій зазначив рахунки для перерахунку кредитних коштів у сумі 55 800,00 грн., надав доручення ТОВ «Гелексі Фінанс» виплатити ФОП ОСОБА_3 за рахунок отриманого кредиту 1 600 гривень - оплату за надання послуг №ВО №10-01-20-02-Ю від 10.01.2020 року, ФОП ОСОБА_4 2 600 грн. - оплату за надання послуг по договору про надання послуг №КБ №10-01-20-02-Ю від 10 січня 2020 року.

ТОВ «Гелексі Фінанс» 10 січня 2020 року перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 55 800 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 90, перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_3 1 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №92, перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_4 2 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №91.

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за Договором №10-01-20-02-Ю, внаслідок чого станом на 14.04.2021 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 121 508 грн. 90 коп., серед яких: сума кредиту 15 060 грн. 00 коп., проценти 106 448 грн. 90 коп.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 60 000 грн. 13 лютого 2020 року відповідач сплатив 45 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10, з яких на погашення тіла кредиту було зараховано 44 940 грн, на погашення відсотків 60 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стягнувши з відповідачів солідарно заборгованість за тілом кредиту в сумі 15 060 грн., а доводи апеляційної скарги про те, що відповідач погасив тіло кредиту є безпідставними, оскільки внесені платежі на суми 6777 грн та 8383 грн були зараховані на погашення відсотків.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18, вказала, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18) міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16, провадження N 12-142гс19, зазначила, що правові висновки, подібні до викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18).

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає відносини, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і врегульовує відносини, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Повернення кредиту та сплату відсотків позичальник мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи банку кожного місяця кошти упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Крім того, у відповідності до положень пункту 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування" (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року N 211 (із змінами), "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20.05.2020 року N 392 (із змінами), "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22.07.2020 року N 641 (із змінами) та "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 року N 1236 (із змінами) з 12.03.2020 року до 31.08.2021 року на території України діє карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач звільненний від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення пені та штрафу в заявленому позивачем розмірі, оскільки споживач в разі допущення прострочення зобов`язання під час дії карантину звільнений від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Таким чином, у задоволенні вимоги позивача про стягнення штрафу за порушення умов договору в розмірі 36 000,00 грн. та пені за невиконання зобов`язання за договором поруки від 10 січня 2020 року в розмірі 20 000,00 грн. слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом за Договором №10-01-20-02-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 10 січня 2020 року в сумі 106 750,70 грн., колегія суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, кредит надається строком на шість місяців від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з «10» січня 2020 року по «09» липня 2020 року.

Відсотки за користування кредитом з 11.02.2020р. по 10.03.2020р. розраховуються за формулою: [Сума кредиту] * [Проценти за користування кредитом 90% річних] /360 днів * 30 днів 15 060 * 90%/360 * 30 = 1 129,50 грн.

Відсотки з 11.03.2020 по 10.04.2020, з 11.04.2020 по 10.05.2020, з 11.05.2020 по 10.06.2020, з 11.06.2020 по 09.07.2020. Отже, сума процентів, нарахованих з 11.02.2020 по 09.07.2020 складає 1 129,50+1 129,50 + 1 129,50+1 129,50+1 129,50 = 5 647,50 грн., а загальна сума відсотків за період користування кредитом складає 5 647,50+60 = 5 707,50 грн.

Отже, на момент закінчення договору сума нарахованих, проте не оплачених в період дії кредиту відсотків складає 5 647,50 грн.

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення відсотків за період з 10 липня 2020 року, позивач вважав, що він не позбавлений права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у розмірі 720% річних, на підставі п.1,5,7.1 кредитного договору, оскільки ці відсотки охоплюються диспозицією ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків (Додатку №1 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 % річних за користування кредитом.

Таким чином, як слідує з матеріалів справи та умов укладеного договору, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення процентів за неправомірне користування кредитними коштами починаючи з 10 липня 2020 року (наступний день після закінчення строку дії договору) по 05 серпня 2022 року слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, є незаконним, а тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Вимогу щодо стягнення відсотків за користування кредитом слід задовольнити частково в сумі 5 647,50 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову на суму 20 707,50 грн., що становить 11,64% від ціни позову (177 810,70). Отже, з позивача на користь апелянта ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3535,10 грн. з розрахунку 4000,80*88,36%.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом порушені норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом та стягнення з відповідачів солідарно» відсотків за користування кредитом у розмірі 5 647,50 грн. Рішення в частині стягнення пені та штрафу слід скасувати, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 жовтня 2021 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» відсотки за користування кредитом у розмірі 5 647,50 грн.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 жовтня 2021 року в частині стягнення пені та штрафу скасувати. У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3535,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді А.І. Владичан

І.М. Литвинюк