Справа № 452/3815/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24" лютого 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Роман Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , пред`явив позов до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником даного будинковолодіння, в якому по сьогоднішній день проживає, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, записаним в реєстрову книгу №2 за реєстром №571.

Відповідно до записів у будинковій книзі та довідки, виданої виконкомом Ралівської сільської ради № 2272 від 23.09.2021 року, за цією адресою разом з ним зареєстровані: його дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач по справі, його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в даному будинку, але фактично за цією адресою не проживає понад 8 років. Це підтверджується актом обстеження №120 від 20.08.2021 року та актом обстеження №130 від 22.09.2021 року, а також довідками, виданими виконкомом Ралівської сільської ради №1956 від25.08.2021 року та №2268 від 23.09.2021 року.

На даний момент відповідач фактично проживає в с. Бережниця Самбірського району Львівської області разом з дружиною. З відповідачем він по телефону та за допомогою інтернету не спілкується.

Зазначає, що оскільки відповідач у спірному будинку не проживає більше одного року, не оплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманні спірного житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті, то, відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України він вважається таким, що втратив право на користування ним.

А тому просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку

АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, представив суду заяву, в якій просить суд справу слухати у його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.06.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за №571, ОСОБА_1 є власником житлового будинку в цілому, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії будинкової книги ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з 09.07.1983 року.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 25.08.2021 року за №1956, убачається, що згідно акту обстеження №120 від 20.08.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично не проживає.

Із акту обстеження факту не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , відомо, що за даною адресою він фактично не проживає уже понад вісім років.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач понад вісім років в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в п. 2 цієї статті перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Водночас, ч. 4 ст. 3 СК України, передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч.2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім`ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Оскільки відповідач на даний час не являється членом сім`ї позивача - власника будинку, однак на момент його реєстрації являвся таким в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, тому застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР не підлягають, оскільки право членів сім`ї власника житлового приміщення на користування відповідним житлом та/або втрата такого права передбачена саме ст. 405 ЦК України, а захист права наймача або членів його сім`ї - ЖК УРСР. Тому в даному випадку слід застосовувати норму ст.405 ЦК України.

У відповідності до ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, громадяни протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов`язані зареєструвати місце свого проживання.

Згідно вимог ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження житлового приміщення за відповідачем, останній добровільно не змінив реєстрацію місця свого проживання, а зареєстрований в будинку позивача, суд вважає, що наявні підстави для визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як він тривалий час, понад вісім років, у ньому не проживає.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця свого проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом

30 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя