Провадження № 2/127/4624/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.03.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мутовкіній В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) осіб, в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сектору культури Вінницької районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ліквідаційну комісію сектору культури Вінницької районної державної адміністрації про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до сектору культури Вінницької районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ліквідаційну комісію сектору культури Вінницької районної державної адміністрації про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 31.08.2009 по 31.12.2020 працювала викладачем Вінницької районної дитячої музичної школи та була працівником сектору культури Вінницької районної державної адміністрації. 31.12.2020 позивача було звільнено з роботи в зв`язку із переведенням за п. 5 ст. 36 КЗпП України. Однак в день звільнення позивачу не виплачено компенсацію за 47 днів невикористаної щорічної відпустки та не повідомлено письмово про нараховані суми. На підставі наведеного, просила суд стягнути з сектору культури Вінницької районної державної адміністраціїна її користь компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 7 659,76 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення у розмірі 45 553,5 грн. з відрахування встановлених податків та зборів.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 в період з 31.08.2009 по 31.12.2020 працювала викладачем Вінницької районної дитячої музичної школи та була працівником сектору культури Вінницької районної державної адміністрації(а.с. 12).

Згідно наказу № 44-к від 30.12.2020 позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31.12.2020, в зв`язку із переведенням за п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ст.83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Однак сектору культури Вінницької районної державної адміністраціїне виплатив позивачу ОСОБА_1 компенсацію за 47 днів невикористаної щорічної відпустки.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ наданої позивачем від 23.04.2021 суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за 47 день у розмірі 7 426 грн. 00 коп., виходячи з наступного розрахунку ( сума заробітної плати за період з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року у розмірі 57 830 грн. : кількість днів (366) = середньоденна заробітна плата у розмірі 158 гривень 00 копійок х 47 календарний день невикористаної відпустки).

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Підставою цього є те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, а саме не виплатив компенсацію за невикористану щорічну відпустки.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Суд бере до уваги суми доходу позивача згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ наданої позивачем від 23.04.2021 та визначає середньомісячну зарплату позивача за листопад 2020 та грудень 2020, оскільки в дані два місяці позивачем було відпрацьовано всі робочі дні, у розмірі 10 000 грн. (5 000 грн. за листопад 2020 р. + 5 000 грн. за грудень 2020 р. = 10 000 : 2), а середньоденна зарплата становить 227,27 грн. ( 10 000: 44 р.д.), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення за період з 31.12.2020 по 23.03.2022 у розмірі 77 953 гривень 61 копійок з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів, виходячи з наступного розрахунку ( 227,27 грн. х 343 р.д.).

Водночас, суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

У п.77-78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Враховуючи розмір невиплаченої компенсації при звільненні та істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Зокрема, істотність частки невиплаченої при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в сумі 7 426 грн в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 77 953,61 грн (7 426 /77 953,61 х 100 = 9,5 %).

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 9,5 % становить: 227,27 грн (середньоденний заробіток позивача) х 9,5% х 343 ( дні затримки розрахунку) = 7 405,59 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 7 405,59 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Враховуючи наведене, необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану щорічну відпустку до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 31.12.2020 року по 23.03.2022 в сумі 7 405,59 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 908 грн. 00 копійок.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 38, 44, 47, 49, 116, 117, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», керуючись ст.ст. 4,12,13,81,82,141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до сектору культури Вінницької районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ліквідаційну комісію сектору культури Вінницької районної державної адміністрації про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з сектору культури Вінницької районної державної адміністрації(місце знаходження: вул. Брацлавська, 31, м. Вінниця, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за 47 днів невикористаної відпустки у розмірі 7 426 грн. (сім тисяч чотириста двадцять шість) гривень 00 копійок з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

Стягнути з сектору культури Вінницької районної державної адміністрації(місце знаходження: вул. Брацлавська, 31, м. Вінниця, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з за період з 31.12.2020 року по 23.03.2022 року у розмірі 7 405 (сім тисяч чотириста п`ять) гривень 59 копійок, з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 4 772 (чотири тисячі сімсот сімдесят два) гривень 67 копійок звернути до негайного виконання.

Стягнути з сектору культури Вінницької районної державної адміністрації(місце знаходження: вул. Брацлавська, 31, м. Вінниця, ), на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Сектор культури Вінницької районної державної адміністрації(місце знаходження: вул. Брацлавська, 31, м. Вінниця, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ліквідаційна комісія сектору культури Вінницької районної державної адміністрації(місце знаходження: вул. Брацлавська, 31, м. Вінниця);

Суддя