РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2022 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за участі третьої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір № від 04.09.2020 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 04.09.2020 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала позику. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Пояснює, що позивачем вказаний договір позики не був підписаний, факт надання інформації відповідно до вимог частини другої ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Зазначила, що відповідачем було проігноровано вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначає, що, на порушення наведеної вимоги закону відповідач не повідомив її письмово про всю інформацію щодо умов договору, скористався тим, що їй, як позичальнику, бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, внаслідок чого вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не надало їй відомості, які потрібні їй, як клієнту, при укладенні кредитного договору та не зазначив ці відомості у змісті договору. Посилаючись на вимоги п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначила, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами та можуть бути визнані недійсними. Зазначила, що договір між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладався без дотримання вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», адже вона не підписувала вказаний договір електронним цифровим підписом, а тому, укладений між нею та відповідачем договір не є таким, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Її було введено в оману відповідачем на рахунок істотних умов договору, а зокрема, відсоткової ставки за користування кредитом, їй не було зазначено інформації з приводу непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилась на укладення вказаного вище договору, при укладенні договору був порушений, на її думку, принцип рівності сторін, оскільки їй було запропоновано укладення договору на фактично відомих лише відповідачу умовах. За таких обставин вважає вказаний вище договір, укладений з відповідачем, недійсним та таким, що не створює юридичних наслідків, а тому, просить визнати договір № від 04.09.2020 року, укладений між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», - недійсним.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

18.03.2021 року представник ТОВ ««Таліон Плюс» подав суду відзив на позовну заяву разом із належним чином засвідченим кредитним договором № від 04.09.2020 року, укладений між позивачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Просив повністю відмовити у позові, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Пояснює, що 04.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № від 04.09.2020 року на суму 12000,00 гривень зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивальника - банківська карта № НОМЕР_1 , що засвідчує факт укладення між сторонами кредитного договору у формі електронного документа. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит та є невід`ємною частиною кредитного договору № від 04.09.2020 року. Вказані правила розміщені на сайті товариства у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою відповідача до укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору № від 04.09.2020 року позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, за процентною ставкою в розмірі 6120 грн. 00 коп. (у грошовому виразі). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 Договору. Отже, позивач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства, добрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти в розмірі12000 гривень, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством та уклав договір без зовнішнього випливу та примусу. Так, кредитний договір № від 04.09.2020 року підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором № 524VFXG2, який було направлено позивачу 04.09.2020 року на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту; вказаний персональний ідентифікатор було введено позивачем у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 04/09/2020 року о 10:12:58 год., після чого позивач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій відповідач перерахував грошові кошти в розмірі 12000,00 гривень на банківську картку позивача, тобто ОСОБА_1 акцептувала оферту відповідача. При цьому, договір № від 04.09.2020 року був вчинений в електронній формі, яка відповідно до вимог чинного законодавства прирівнюється до письмової форми; у вказаному договорі містяться всі істотні умови: предмет і строк договору, інформація про відсотки за користування кредитом; права та обов`язки сторін; розрахунок сукупної вартості та термін платежу за кредитом. Отже, інформація, надана фінансовою установою з дотриманням всіх вимог законодавства, яка викладена в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивач ініціював укладення такого договору, шляхом оформлення заявки на сайті фінансової установи. Також позивачем не надано доказів на підтвердження використання відповідачем нечесної підприємницької практики, тому вказане твердження не відповідає дійсності. Зважаючи на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак, в поданому позові просила справу розглядати у її відсутності.

Представник відповідача ТОВ ««Таліон Плюс» подав суду відзив на позовну заяву, просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, в якому заперечив проти задоволення вимог позивача, просив розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» звернувся з письмовою заявою, згідно якої просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, просить у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 04.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № на суму 12 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до умов якого позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 Договору.

Згідно з пунктом 1.4 Кредитного договору № від 04.09.2020 року нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 Договору. Кредит надається строком на 30 днів.

Відповідно до п. 3.3 договору у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів з користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору, до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Також позивач надав згоду на те, що невід`ємною частиною кредитного договору № від 04.09.2020 року є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтвердив, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текст яких розміщений на сайті товариства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору № від 04.09.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, відповідач розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. Позивач погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором.

З урахуванням викладеного суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір № від 04.09.2020 року, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні вказаного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, суд вважає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення її в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору слід відмовити.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Ураховуючи, що у задоволені позову суд відмовляє повністю, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи наведене та на підставі статтей 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за участі третьої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартьянова С.М.