ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/2616/21

провадження № 22-ц/4809/278/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю

«Світловодськпобут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Гармаш Т. І.) від 23 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18 серпня 2021 року Спільне підприємство Товариство з обмежено відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут») пред`явило позов до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 лютого 2014 року по 01 червня 2021 року в сумі 36987,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську.

12 червня 2007 року між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач належним чином виконує свої зобов`язання за договором надаючи позивачці відповідні комунальні послуги, але вона не вносить плату за них, що спричинило виникнення заборгованості станом на 01 червня 2021 року в сумі 22648,88 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідачку прострочену заборгованість, а також, на підставі ст. 625 ЦК України, три відсотки річних - 3497,19 грн та інфляційні втрати - 10841,17 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що позивач, зазначаючи у позові про те, що ОСОБА_1 проживає та є споживачем теплової енергії у квартирі АДРЕСА_1 , не надав доказу на підтвердження належності відповідачці на праві власності цього нерухоме майно, а саме не надав витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Оцінивши надані позивачем докази, суд першої інстанції вважав їх недостатніми для висновку, що саме відповідачка є споживачем послуг централізованого опалення за договором, а також, що послуги були надані в тому обсязі, який вказаний у позовній заяві.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції, на думку позивача, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Так, зокрема, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що позовна заява відповідає вимогам статей 175 - 177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху немає. Останнім відомим місцем проживання відповідачки є адреса, зазначена в позовній заяві та договорі про постачання теплової енергії.

Суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази, які підтверджують, що саме відповідачка є споживачем послуг централізованого опалення.

Позивач вважає, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позову з підстав, зазначених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, є порушенням норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшов, що, згідно з положенням ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

СП ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

12 червня 2007 між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води відповідно до умов якого СП ТОВ «Світловодськпобут» зобов`язується постачати теплову енергію споживачу з метою гарячого водопостачання та опалення приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується оплачувати використану теплову енергію.

З довідок, наданих Відділом ведення реєстру виконавчого комітету Світловодської міської ради та УДМС у Кіровоградській області, убачається, що відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 відсутні, а останнім зареєстрованим місцем її проживання, яке вона покинула 02 квітня 2016 року, була квартира АДРЕСА_3 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Право на судовий захист прав, свобод і законних інтересів гарантовано ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України ст. 4 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду (ч. 3 ст. 258 ЦПК України).

Нормами ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідачки плати за послуги з централізованого опалення, позивач посилався, зокрема, на укладений між ними в письмовій формі договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 12 червня 2007 року.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, безпідставно вказавши, що належним відповідачем у цій справі має бути лише власник квартири, що може бути підтверджено лише витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції також не врахував, що спірним є проміжок часу з 01 лютого 2014 року по 01 червня 2021 року.

При цьому суд керувався виключно пунктів 6 і 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ, який набрав чинності 10 грудня 2017 року, та вважав, що споживачем комунальних послуг може бути лише теперішній власник житла, а отже і належним відповідачем у справі.

Натомість Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 26 червня 2004 року № 1875-ІV, який був чинним до 09 грудня 2017 року, передбачав, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги (ст. 1 Закону).

Крім того, ч. 1 ст. 16 Закону № 1875-ІV було передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а зі змісту частин 1 та 2 ст. 19 вказаного Закону вбачається, що відносини між учасниками договірних відносин (власником, споживачем, виконавцем та виробником) у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 2 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1875-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Як вбачається з преамбули уладеного між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 12 червня 2007 року, вона (відповідачка по справі) уклала цей договір, як споживач послуг та власник квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8), на що суд першої інстанції уваги не звернув та не дав належну оцінку договору.

Та обставина, що за вказаною адресою не зареєстроване місце проживання відповідачки, що підтверджено наданою на запит суду відповіддю Управління ДМС у Кіровоградській області (а. с. 57), не дає підстав не вважати її споживачем послуг з ЦО, які надає позивач за місцезнаходженням її квартири.

Саме по собі проживання власника нерухомого житлового приміщення за іншою адресою, не має наслідком автоматичного припинення чи розірвання договору про надання житлово-комунальних послуг, який був укладений між виконавцем та власником житла - споживачем.

Відповідно до п. 28 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 12 червня 2007 року він укладений на п`ять років та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Докази того, що цей договір був розірваний в матеріалах справи відсутні, як і відсутні підстави вважати його недійсним або нікчемним.

Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем тієї обставини, що відповідачка є споживачем послуг з ЦО, які надає позивач, є безпідставним та суперечить змісту укладеного між сторонами по справі договору.

У цій справі спір між сторонами стосується виконання відповідачкою своїх зобов`язань сплачувати вартість наданих позивачем їй послуг з централізованого опалення квартири, які виникли на підставі договору.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовано нормами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), умовами договору.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та п.п. 1 п. 30 Правил № 630 споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічна норма міститься у п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ.

Відповідно до пунктів 1, 5, 9 договору від 12 червня 2007 року відповідачка зобов`язана сплачувати надані їй послуги за встановленими тарифами в готівковій або безготівковій формі не пізніше 15 числа місяця, який наступає за розрахунковим.

Колегія суддів апеляційного суду не має підстав сумніватися у добросовісності заяви позивача про те, що він надавав послуги централізованого опалення своєчасно та належної якості згідно із законодавством та умовами укладеного з відповідачкою договору, оскільки жодна зі сторін у справі не повідомила суд про протилежне.

Тарифи, за якими позивач здійснював нарахування плати за послуги з централізованого опалення у різний час були встановлені рішеннями Світловодської міської ради від 24 грудня 2010 року 3 1637, від 13 жовтня 2017 року № 407, від 05 грудня 2017 року № 819, від 26 листопада 2018 року № 703 (а. с. 40 - 45), також постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 17 жовтня 2014 року № 146, від 03 березня 2015 року № 653, від 31 березня 2015 року № 1171, від 09 червня 2016 року № № 1033 та № 1101, копії яких позивач надав до суду разом з позовною заявою.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, ст.. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 9 - 10) вбачається, що за період з 01 лютого 2014 року по 01 червня 2021 року позивач надав відповідачці послуги з централізованого опалення квартири на суму 46790,11 грн, а вона сплатила позивачу за його послуги лише 24459,09 грн, відповідно несплачений борг становить 22331,02 грн.

При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка сплачувала за надані їй послуги з порушенням умов договору про строки сплати та розмір місячних платежів.

Колегія суддів апеляційного суду звернула увагу, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості на початок розрахункового періоду, тобто станом на 01 лютого 2014 року, зазначена існуюча заборгованості відповідачки в сумі 317,86 грн. Однак позивач не вказав коли саме виникла ця заборгованість (конкретну дату чи період за який вона накопичилася), а також стан розрахунків відповідачки за час виникнення цієї заборгованості, що унеможливлює перевірку судом правильності розрахунку заборгованості в цій частині.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що борг станом на 01 лютого 2014 року в сумі 317,86 грн позивачем не доведений, а отже не враховується судом при визначенні розміру дійсної заборгованості.

Враховуючи порушення відповідачкою зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані позивачем послуги з ЦО її квартири з неї підлягає стягненню борг в сумі 22331,02 грн.

Крім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Передбачене вказаною нормою Кодексу інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

З огляду на обставини цієї справи позивач пред`явив правомірну вимогу про стягнення з відповідачки інфляційних втрат (3497,17 грн) та 3 % річних (10841,01 грн) від помісячних сум простроченого боргу за період прострочення, а тому в цій частині його вимоги підлягають задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та внаслідок неналежної оцінки наявних в матеріалах справи доказів неправильно встановив обставини справи та характер правовідносин сторін і позбавив себе можливості вирішити спір відповідно до закону.

Допущені місцевим судом недоліки є відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Про судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В цій справі про судові витрати заявив лише позивач і вони складаються зі сплаченого ним судового збору за додання до суду позовної заяви в сумі 2270,00 грн (а. с. 1, 2) та за подання апеляційної скарги 3405,00 грн (а. с. 83), а всього 5675,00 грн.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат в сумі 5618,25 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий й Світловодським РВ УМВС 09 січня 1998 року, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 31678853, місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Григорія Сковороди, буд. 2А) заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 36669,19 (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят дев`ять цілих і дев`ятнадцять сотих) грн, з яких: 22331,02 грн - основний борг, 10841,00 грн 27 коп - втрати від інфляції, 3497,17 грн - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий й Світловодським РВ УМВС 09 січня 1998 року, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 31678853, місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Григорія Сковороди, буд. 2А) 5675,00 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст цієї постанови складено 23 березня 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді : А. М. Головань

С. І. Мурашко