Справа №173/2625/21
Провадження №2/173/207/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

10.12.2021 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

05.01.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

06.01.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 21.02.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

21.02.2022 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить визнати відповідача, такою що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВЕВ № 496097 від 22.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашовою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2706.

24.07.2020 року в будинку зареєстрована відповідачка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач від дати реєстрації її по сьогоднішній день не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будь-які речі відповідачки в будинку відсутні.

Не проживаючи за даною адресою відповідачка не сплачує комунальні платежі, відповідачка участі в утриманні житла не приймає і взагалі не цікавиться.

Реєстрація відповідачки в належному їй будинку має наслідком виникнення труднощів з реалізацією права власності на будинок та його утримання. Відповідачка в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою відмовляється

Позивачка самостійно не має можливості зняти відповідачку з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна присутність та згода відповідачки, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що відповідачка з сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_2 у придбаній нею та її чоловіком квартирі. Необхідність реєстрації відповідачки та її доньки за її адресою виникла в зв`язку з тим, що остання продавала будинок, в якому проживала до цього і необхідно було зареєструвати дитину. Відповідачка обіцяла їй знятись з реєстраційного обліку до вересня місяця, але по цей час цього так і не зробила.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВЕВ № 496097 від 22.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашовою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2706, що посвідчується копією договору купівлі-продажу .

В належному позивачеві домоволодінні зареєстрована з 24.07.2020 року її донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки.

За доводами позивача відповідач не проживає у вищевказаному будинку з моменту реєстрації.

Даний факт підтверджується актом депутат Верхньодніпровської міської ради від 28.10.2021 року, в якому зазначено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 27.07.2020 року. Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Майно ОСОБА_3 ,, у будинку АДРЕСА_1 відсутнє. Дані обставини підтверджуються сусідами.

З наведеного вище судом встановлено, що відповідачка була зареєстрована в будинку позивача як член її сім`ї

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачки в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачку такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку в тому числі і періодичного, наміру користуватись ним, відповідачка суду не надала.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що їй належить право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1

Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно рішення суду про визнання ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкаючу за адресою: АДРЕСА_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_5 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , 908.00 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.02.2022 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 16.03.2022 року

Дата набрання законної сили: 29.03.2022 року