Справа № 353/436/21
Провадження № 2/353/38/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н. І.,

з участю: секретарів судового засідання Семаковської У.П., Антошківа І.В.,

Головатчук І.М.,

позивача ОСОБА_1 та її представників адвокатів Зубарєвої Л.Б. та Повха І.Д.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Голуба Г.С.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарською спорудою огорожею та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; здійснити поділ майна, визнавши за нею 1/2 частину житлового будинку з господарською спорудою та 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2002 року, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2018 року розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , який на даний час є повнолітнім, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати з батьком, оскільки вона виїжджала на роботу за кордон.

Після одруження вона з чоловіком проживала у будинку батьків останього. З метою покращення житлових умов, вони вирішили побудувати для їхньої сім`ї окреме житло.

Рішенням сесії Тлумацької міської ради від 27.10.2005 року їм було виділено земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Дана замельна ділянка з кадастровим номером :17:001:0015 приватизована відповідачем 15.02.2006 року, що підтверджується Держвним актом на право власності на земельну ділянку.

Вказала, що дана земельна ділянка є їхньою спільною сумісною власністю, так як була виділена їхній сім`ї для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Протягом трьох років вони з відповідачем відкладали кошти на придбання будівельних матеріалів для будівництва житла, а у квітні 2009 року розпочали будівництво житлового будинку, яке травало три роки.

Коштами та фізичною працею їм допомагали їхні батьки. Її бабуся ОСОБА_5 продала будинок в с. Горигляди Тернопільської області, переїхавши на постійне місце проживання в будинок її батьків, а виручені кошти в сумі 5000 доларів США дала їй з відповідачем на придбання металочерепиці, вікон та дверей.

Відповідач ОСОБА_2 ніде не працював, тому вона заробляла кошти, щоб прогодувати сім`ю та відкласти частину грошей на будівництво будинку. Вона працювала головним бухгалтером в Управлінні пенсійного фонду Тлумацького району, а в період відпустки змушена була їздити на заробітки в Республіку Польща, всі зароблені кошти вкладала у будівниьво будинку.

У січня 2012 року вона звільнилася з роботи та поїхала за кордон на роботу, так як необхідні були кошти на проведення до будинку газу та електроенергії.

Весь період перебування на заробітках вона матеріально допомагала відповідачу, а у 2021 році повернулася додому в Україну. В травні 2021 року під час спілкування з ОСОБА_2 , останній заявив, що будинок в цілому належить йому, оскільки він отримав право власності на нього після розірання шлюбу, в 2020 році, тому вона не може претендувати на спірне майно. Відповідач не впускає її у будинок, чим порушує її права.

Вона пропонувала відповідачу врегулювати питаня поділу майна мирним шляхом, однак він категорично відмовляється, оскільки вважає, що спірне майно є його особистою власністю. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь витрати по справі.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 11.06.2021 року прийнято до розгляду дану справу та відкрито провадження у ній. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження о 13 год. 00 хв. 11.08.2022 року з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. За клопотанням учасників справи та їх представників розгляд справи неодноразово було відкладено.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 року в порядку повного забезпечення даного позову накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 150,3 кв.м., житловою площею 77,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :17:001:0015, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

До початку розгляду справи по суті, а саме 29.06.2021 року відповідач ОСОБА_6 подав через канцелярію Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відзив на позов (а.с. 48-51) разом з підтвердження про направлення його копії позивачу (а.с. 47), в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, а також в частині стягнення з нього на користь позивача судових витрат; за наявності згоди позивача укласти та затвердити мирову угоду щодо передачі спірного майна, як дарунку, старшому сину ОСОБА_3 . Свою позицію обґрунтував тим, що він погоджується та не заперечує щодо вкладення позивачем коштів для придбаня будівельних матеріалів для будівництва спірного житлового будинку. Він бажає врегулювання питання поділу майна подружжя мирним шляхом та не вважає спірне майно тільки своєю особистою власністю, оскільки погожується, що земельна ділянка площею 0,1000 га та житловий будинок площею 150,3 кв.м є спільною сумісною власністю подружя. Проте, щодо здійснення поділу об`єктів права спільної власності, як просить позивач, на рівні частки, а саме по 1/2 частки кожному, вважає недоцільним та категорично заперечує. Діючи в інтересах дітей, він вважає правильним подарувати (передати) спірне майно в цілому повнолітньому сину ОСОБА_2 , шляхом взаємної згоди з позивачем, про що неодноразово наголошував позивачу до подання нею позовної заяви до суду.

З приводу судових витрат зазначив, що позивачем не надано суду ні копії договору про надання правової допомоги, ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, ні документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги. Вказав, що витрати, які вказані у позовній заяві є завищеними та абсолютно не співмірними складності справи та обсягу наданих послуг чи виконаних робіт. В судовому засіданні 07.09.2021 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зубарєва Л.Б. позов підтримали з підстав зазначених в ньому, просили його задовольнити. В судове засідання 21.03.2022 року не з`явилися, причин неявки не повідомили.

В судовому засіданні 29.10.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Повх І.Д. позовну заяву підтримав з підстав зазначених в ній, просив її задовольнити. В судове засідання 21.03.2022 року не з`явився, однак 10.03.2022 року на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якому, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, просив проводити розгляд справи без його участі та участі позивача ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів, які сторони надали суду на підтвердження своїх вимог та заперечень (а.с. 181).

В судовому засіданні 29.10.2021 року відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Голуб Г.С. позов не визнали з підстав зазначених у відзиві на позов, просили відмовити в його задоволенні. В судове засідання 21.03.2022 року не з`явилися, однак 21.03.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Голуб Г.С. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи та винесення рішення по справі проводити без його участі та участі відповідача. Проти задоволення позову заперечує, підтримує позицію висловлену під час судового засідання (а.с. 183).

Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2002 року, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2018 року розірвано. Місцем проживання малолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце проживання його батька ОСОБА_2 (відповідач) (а.с. 13-15). Вказаним рішенням встановлено, що в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням XV сесії IV демократичнооо скликання Тлумацької міської ради Тлумацького району Івано-Франківської області «Про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 16.02.2005 року затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; надано дозвіл гр. ОСОБА_2 (відповідач) на складання пректу відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу міської ради (господарські будівлі та споруди колишнього ССП «Тлумач»); розроблений та погоджений прокт відведення земельної ділянки представлено на розгляд та затвердження у встановленому порядку (а.с. 132).

Рішенням XVІІІ сесії IV демократичнооо скликання Тлумацької міської ради Тлумацького району Івано-Франківської області «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » від 27.10.2005 року затверджено проект відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 (відповідач), жителю АДРЕСА_2 ; передано у власність гр. ОСОБА_2 (відповідач) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, в тому числі під дворами 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; вирішено оформити державний акт на право власності на земельну ділянку в двох примірниках та зареєструвати його у становленому порядку (а.с. 133).

На підставі вищевказаного рішення 15.02.2006 року ОСОБА_2 (відповідач) було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 016710, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 39, на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :17:001:0015, яка розташована по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 16-18, 134-135).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 , вартість земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :17:001:0015, яка розташована по АДРЕСА_1 , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_2 (відповідач), станом на 03.06.2021 року становить 26200 грн. (а.с. 29-34).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204206607 від 16.03.2020 року ОСОБА_2 (відповідач) на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 150,3 кв.м., житловою площею 77,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власноті: довідка № 429 від 02.03.2020 року Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 124).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.03.2020 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 150,3 кв.м., житлову площу - 77,4 кв.м. та складається з першого поверху та мансарди(а.с. 125-130).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «ТРІУМФ-2020», вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (відповідач) станом на 03.06.2021 року становить 275900 грн. (а.с. 23-28).

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до норм ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно з статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Тобто, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною

власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3

ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів,

які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначеною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання, щодо визнання земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як об`єкта спільної сумісної власності позивача та відповідача, суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою була зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 на підставі Рішення XVІІІ сесії IV демократичнооо скликання Тлумацької міської ради Тлумацького району Івано-Франківської області «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » від 27.10.2005 року.

Відповідно до положення ст. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. (п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б)членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в)співвласників жилого будинку; г)співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як визначено п.5 ч.1 ст. 57 СК України, земельна ділянка набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Такі самі норми містяться в ст. 120 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщених на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» № 1702-VI від 05.11.2009 року, були внесені зміни і до ст. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.

Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , був побудований під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) за спільні кошти подружжя, вони вважаються набутими подружжям за час шлюбу, тобто є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів того, що одна із сторін брала більшу участь при будівництві вищевказаного будинку суду не надано, як і доказів того, що хтось із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, тому суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток позивача та відповідача. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про поділ житлового будинку між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині кожному, припинивши право приватної власності відповідача на даний об`єкт.

Із наданих сторонами документів, в тому числі копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204206607 від 16.03.2020 року та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.03.2020 року, судом не встановлено наявності такої господарської споруди як огорожа, тому в задоволенні позову в частині поділу господарської споруди огорожі слід відмовити.

Окрім того, враховуючи те, що на спірній земельній ділянці, яка не є спільною сумісною власністю подружжя, було збудовано житловий будинок, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, а тому суд вважає, що і на земельну ділянку виникає право власності відповідно.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин вищезазначену норму закону та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , припинивши право приватної власності відповідача на даний об`єкт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з вартості житлового будинку, яка становить 275900 грн., та земельної ділянки, яка становить 26200 грн, розмір судового збору за позовними вимогами майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , становить 1510,50 грн.

При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1511,00 грн. (квитанція № 28 від 09.06.2021 року (а.с. 36), по сплаті судового збору за подання заяви про збезпечення позову в розмірі 454 грн. 00 коп. (квитанція № 59 від 10.09.2021 року, а.с. 81), що разом становить 1964 грн. 50 коп. та витрати по сплаті професійної правничої допомоги в сумі 2000,00 грн. (квитанція № 066121 від 09.06.2021 року, акт виконаних робіт від 09.06.2021 року та угода про наданя правничої (правової) допомоги від 11.05.2021 року, а.с. 57, 58, 56). Крім того з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1510,50 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68, 69-72 СК України, ст.ст. 40, 89, 120 ЗК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 365, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , житловий будинок загальною площею 150.3 кв.м., житловою площею 77.4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 , припинивши право приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на зазначені об`єкти, та провести їх поділ.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 150.3 кв.м., житловою площею 77.4 кв.м. та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованим по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 150.3 кв.м., житловою площею 77.4 кв.м. та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :17:001:0015для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , - 1964 (Одну тисячу дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2000 (Дві тисячі) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахуноку (IBAN): UА0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 1510 (Одну тисячу п`ятсот десять) гривень 50 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. Лущак

Повний текст судового рішення складено «25» березня 2022 року.