РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2022 Справа №607/3389/22 Провадження № 2-о/607/121/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Семенець Т.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Магдич О.О.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи адвоката Строценя Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Магдич О.О., діючи від імені ОСОБА_1 , звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Вимоги, викладені у заяві, мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.11.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося і рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2021 даний шлюб розірваний.

Адвокат зазначає, що протягом останніх років ОСОБА_2 вчиняє відносно заявника психологічне, фізичне та економічне насильство. Таке насильство виражається у тому, що ОСОБА_2 намагається повністю контролювати життя ОСОБА_1 та її дітей, влаштовує конфлікти, якщо заявник не відповідає на його телефонні дзвінки. Також ОСОБА_2 систематично приїжджав за місцем роботи колишньої дружини, де погрожував останній та її колегам, внаслідок чого керівництво прийняло рішення про звільнення ОСОБА_1 . Крім цього, у заяві зазначено, що ОСОБА_2 неодноразово вночі приїжджав додому до заявника, вимагав, щоб вона виходила до нього на розмову, погрожуючи у протилежному випадку влаштувати скандал її батькам. При цьому ОСОБА_2 проти волі заявника із застосуванням фізичного насильства змусив ОСОБА_1 поїхати з ним до готелю, де утримував її протягом тривалого часу. Як вказує адвокат, такі дії ОСОБА_2 завдають значної шкоди психічному здоров`ю його неповнолітнього сина та колишньої дружини, внаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.

За таких підстав відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» адвокат просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження прав кривдника у виді заборони ОСОБА_2 : 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) наближатися на відстань до 500 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила заяву задовольнити повністю. Пояснила, що у березні 2021 року вона довідалась, що її чоловік ОСОБА_2 зраджує їй з іншою жінкою. З цього часу завник припинила спільне проживання з ОСОБА_2 . Проте останній наполягав, що хоче примиритися, та переслідував її, приходив у робочий час до неї на роботу, приїжджав вдень та уночі до неї додому. При цьому ОСОБА_2 постійно намагався контролювати заявника, дзвонив, щоб дізнатися, де вона перебуває, установив на її мобільний телефон відповідний додаток. Коли заявник не відповідала на дзвінок, ОСОБА_2 починав її розшукувати та улаштовував сварку. Також колишній чоловік неодноразово приходив до заявника на роботу, влаштував бійку з її колегою, у кабінеті її керівника розбив об стіну її мобільний телефон та вимагав від керівника, щоб останній звільнив її. Такі дії ОСОБА_2 були зумовлені бажанням останнього контролювати заявника та довести її до стану повної матеріальної залежності від нього. Після цього керівник заявника повідомив, що вкінці березня 2022 року її буде звільнено та щоб вона передала усі справи особі, яка займе її посаду. Відтак у майбутньому заявник буде позбавлена можливості матеріально забезпечувати себе та дітей. Крім цього, на початку січня 2022 року ОСОБА_2 приїхав до заявника додому уночі, кидав чимось у вікна її квартири, кричав та вимагав, щоб заявник до нього вийшла. Також він тягнув її за волосся, вкусив за щоку та проти її волі затягнув в автомобіль та повіз до готелю, де утримував до наступного дня. Крім цього, поведінка ОСОБА_2 по відношенню до їхніх дітей теж була негативною, діти не хочуть з батьком спілкуватися, бояться його. Усі ці обставини призвели до того, що 05.01.2022 у заявника був нервовий зрив, а у подальшому з 12 до 22 січня 2022 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі у м. Києві, щоб ОСОБА_2 не довідався, де саме вона знаходиться. Зазначила, що зверталась з відповідними заявами у правоохоронні органи, проте не фіксувала факт нанесення їй тілесних ушкоджень у медичному закладі.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Магдич О.О. вважала, що є підстави для задоволення заяви. Зазначила, що економічне насильство з боку ОСОБА_2 по відношенню до заявника виразилось у тому, що останній, надаючи колишній дружині матеріальну допомогу, завжди встановлював умови, щоб ОСОБА_1 вчиняла, як він скаже, помирилась з ним та жила за його правилами.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 вважав, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з тих підстав, що обставини, викладені у заяві, не відповідають дійсності. Зазначив, що після розлучення колишня дружина сама висловлювала намір помиритись та продовжувати спільне проживання. З цих підстав вона запросила його у готель, де винайняла номер, щоб вони провели удвох час. Вказав, що заявник періодично хоче примиритись, а періодично знову з ним свариться. Заперечував, що наносив тілесні ушкодження їй та її колезі, а також, що влаштовував сварки за місцем роботи заявника. Вказав, що матеріально допомагає ОСОБА_1 та їхнім спільним дітям. Зазначив, що любить сина та бажає продовжувати з ним спілкуватись.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи адвокат Строцень Т.О. вважав, що відсутні підстави для задоволення заяви. Зазначив, що обставини, викладені у заяві, не підтверджуються наданими доказами, а встановлення обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 необхідне заявнику, щоб у подальшому позбавити його батьківських прав відносно їхнього спільного сина та стягувати аліменти.

У судове засідання уповноважений представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання не з`явився, без повідомлення про причини неявки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що є рідною дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Показала, що батько має мінливий та агресивний характер, його наcтрій досить швидко змінюється і він раптово починає кричати та ображати людей. Протягом тривалого часу батько ображав свідка, її мати та брата, кидав їхні телефони об стіну, якщо вони не відповідали на його дзвінки, постійно їх контролював. Після розлучення батько свідка приходив уночі до них додому, кричав, кидав щось у вікна, вимагав, щоб колишня дружина вийшла до нього на розмову. Свідок через такі події неодноразово викликала працівників поліції. Мати свідка вживала заходів, щоб зберегти родину, але поведінка батька не змінювалася та він далі поводив себе агресивно. Свідок та її брат боялися батька.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є співробітницею ОСОБА_1 . Показала, що улітку 2021 року ОСОБА_2 прийшов на роботу до ОСОБА_1 та наносив удари їхньому співробітнику ОСОБА_8 , до якого приревнував свою колишню дружину. Свідок побачила ці події і сказала, що викличе поліцію. Тоді ОСОБА_2 перестав бити ОСОБА_8 , однак його поведінка по відношенню до свідка, на думку останньої, була погрозлива. Наступного дня ОСОБА_1 повідомила свідку, що розлучилася з чоловіком, однак він продовжує її переслідувати. Також 05.01.2022 ОСОБА_2 знову прийшов до них на роботу, викликав ОСОБА_1 та забрав її. Після цього остання зникла на цілий день і вони усі її розшукували. Свідок не обізнана про те, що ОСОБА_1 написала заяву про звільнення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є рідним братом ОСОБА_1 . Показав, що зі слів сестри обізнаний про те, що її колишній чоловік переслідує її, погрожує їй, наносив їй тілесні ушкодження, приходив до неї на роботу та погрожував їй. Також ОСОБА_2 чинить психологічний тиск і на спільних з ОСОБА_1 дітей. Такі обставини призвели до того, що сестра свідка перебувала на лікуванні, оскільки у неї був нервовий зрив. Також ОСОБА_2 постійно контролює свою колишню дружину та дітей, встановив на їхні мобільні телефони відповідні програми, контролює рух їхнього автомобіля, бажає, щоб колишня дружина залежала від нього матеріально, та казав, що вважає її своєю власністю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є керівником ОСОБА_1 . Показав, що колишній чоловік заявника неодноразово приходив до неї на роботу, де влаштовував сварки та скандали, постійно забирав ОСОБА_1 з роботи. Одного разу ОСОБА_2 уночі прийшов до свідка додому та вимагав від свідка, щоб останній звільнив ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 у робочий час приходив у кабінет до свідка, коли там перебувала ОСОБА_1 і вони спілкувалися з робочих питань та ОСОБА_1 не відповіла на телефонний дзвінок свого колишнього чоловіка. Це обурило останнього і він розбив телефон заявника, жбурнувши його об стіну. Іншого разу ОСОБА_2 побив їхнього співробітника ОСОБА_8 , оскільки приревнував до нього ОСОБА_1 . Також 05.01.2022 ОСОБА_2 вкотре прийшов до них на роботу, шукав заявника, влаштував їй сварку, що призвело до того, що у останньої був нервовий зрив та вона зникла на цілий день і вони усі її розшукували. Свідок показав, що ОСОБА_2 наносив удари і йому, хоча до того вони перебували у нормальних відносинах. Усі ці обставини призвели до того, що свідок у лютому 2022 року повідомив ОСОБА_1 , що вкінці місяця її буде звільнено. Проте почалася війна і заявник не встигла передати усі справи іншій людині, яка займе її місце, а тому звільнення ОСОБА_1 планується вкінці березня 2022 року.

Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.11.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2021. Вказане підтверджується копією цього рішення, постановленого у справі № 607/6261/21.

У даному шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такі обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Також під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1 , власником якої зазначена ОСОБА_1 та у якій на даний час остання проживає разом з дітьми. Такі обставини не заперечувались та визнавались учасниками справи у судовому засіданні, а також підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2009, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 3630, а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23743352 від 02.09.2009, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль).

Суд зазначає, що організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон).

Так само і згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом п. 3, 4, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Так, в обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказала, що її колишній чоловік ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє щодо неї та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 діяння психологічного, фізичного та економічного насильства.

На підтвердження цих діянь та спричинення їй та її сину шкоди заявник надала суду докази її звернення із заявами до правоохоронних органів та до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, матеріали за наслідками здійснення перевірки за цими заявами, а також виписку зі своєї медичної картки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство, яке виразилось зокрема, у тому, що ОСОБА_2 намагається повністю контролювати життя ОСОБА_1 та її дітей, влаштовує конфлікти, якщо заявник не відповідає на його телефонні дзвінки. Також ОСОБА_2 систематично приїжджав за місцем роботи заявника, де погрожував останній та її колегам, внаслідок чого керівництво прийняло рішення про звільнення ОСОБА_1 . Крім цього, заявник вказує, що ОСОБА_2 неодноразово вночі приїжджав до неї додому, вимагав, щоб вона виходила до нього на розмову, погрожуючи у протилежному випадку влаштувати скандал її батькам. При цьому ОСОБА_2 проти волі заявника із застосуванням фізичного насильства змусив ОСОБА_1 поїхати з ним до готелю, де утримував її протягом тривалого часу. Як вказує заявник, такі систематичні дії ОСОБА_2 завдають значної шкоди психічному здоров`ю її неповнолітнього сина та самої ОСОБА_1 , внаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. З метою припинення фактів насильства заявник неодноразово зверталася до правоохоронних органів та до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявником доведено, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу вчиняє щодо ОСОБА_1 психологічне та економічне насильство, яке виражається у переслідуванні та намаганні постійно контролювати місцезнаходження заявника та коло осіб, з якими остання спілкується, забороні працювати, що викликає у ОСОБА_1 емоційну невпевненість та завдало шкоди її психічному здоров`ю і призвело до реальної загрози звільнення з роботи. Факти вчинення такого насильства підтверджуються показаннями свідків, наданими у судовому засіданні, а також випискою з медичної картки стаціонарного хворого, відомості з якої дають суду підстави вважати, що перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період з 12 до 22 січня 2022 року цілком ймовірно пов`язане з подіями, які мали місце на початку січня 2022 року щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства за місцем роботи та проживання заявника.

Суд також приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_9 від 28.01.2022, надані під час здійснення перевірки за заявами ОСОБА_1 , який пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 та позитивно охарактеризував ОСОБА_2 і зазначив, що не чув сварок в ніч з 01 на 02 січня 2022 року та в ніч з 05 на 06 січня 2022 року. Проте суд вважає, що такі пояснення особи, яка не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, самі по собі не спростовують обставин, установлених судом під час розгляду цієї справи.

Так само суд вважає, що заявником доведена тривалість та систематичність вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, оскільки судом встановлено, що такі події мали місце щонайменше з березня 2021 року.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 психологічного чи економічного домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Відтак з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої ОСОБА_1 суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав.

Разом з тим суд доходить висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 в частині вчинення ОСОБА_2 відносно неї фізичного насильства. Доводи заявника, що таке насильство виразилось у тому, що колишній чоловік тягнув її за волосся, штовхав та вкусив за щоку, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Так само суд вважає недоведеним вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до дитини ОСОБА_3 , оскільки доказів того, що останній був свідком скандалів між його батьками, які, як установлено судом, мали місце чи на роботі заявника, чи коли вона перебувала вдвох із колишнім чоловіком, суду не надано. Більше того з відповіді Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 26.01.2022 убачається, що за заявою ОСОБА_1 була здійснена оцінка потреб її сім`ї. Під час візиту працівників Управління факт домашнього насильства встановлений лише зі слів матері заявника - ОСОБА_10 . Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 встановлено, що у дитини відсутні фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження чи насильство.

Так само не підтверджений факт вчинення домашнього насильства по відношенню до дитини і правоохоронними органами, які здійснювали перевірку за заявами ОСОБА_1 від 06.01.2022 та від 10.01.2022.

Щодо обсягу обмеження прав ОСОБА_2 суд зазначає таке.

У своїй заяві ОСОБА_1 просила встановити ОСОБА_2 такі заборони: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) наближатися на відстань до 500 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Разом з тим суд установив, що з березня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають та за адресою АДРЕСА_1 заявник проживає лише зі своїми дітьми. Відтак суд не вбачає за необхідне встановлювати заборону щодо перебування кривдника у місці його спільного проживання з потерпілою особою, ураховуючи, що таке проживання вже протягом тривалого часу припинене.

Так само суд зазначає, що судове рішення має містити конкретні формулювання, які дають можливість чітко зрозуміти його зміст та не залишають місця для припущень при його виконанні. Відтак вимога щодо заборони ОСОБА_2 наближатися до інших місць частого відвідування ОСОБА_1 не є конкретизованою та задоволення цієї вимоги може призвести у подальшому до неможливості виконання рішення у цій частині чи до зловживання своїми правами з боку потерпілої особи.

Крім цього, суд ураховує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини та згідно з нормами сімейного законодавства користуються рівними правами та несуть рівні обов`язки, пов`язані із вихованням їхнього сина. Отже, повна заборона щодо спілкування у будь-який спосіб ОСОБА_2 з ОСОБА_1 у майбутньому може ускладнити реалізацію таких прав та обов`язків та негативним чином вплинути на інтереси самої дитини. Відтак суд вважає за необхідне залишити батькам можливість спілкуватися щодо питань, які пов`язані виключно з виконанням батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо строку, на який необхідно видати обмежувальний припис, суд не вбачає підстав для застосування максимального визначеного законом строку 6 місяців та вважає, що строк 3 місяці буде достатнім та дієвим для зміни ОСОБА_2 своєї поведінки по відношенню до колишньої дружини та надасть колишньому подружжю можливість у майбутньому налагодити свої відносини. При цьому у разі вчинення ОСОБА_2 подальших насильницьких дій по відношенню до його колишньої дружини обмежувальний припис може бути продовжений судом.

Відтак суд доходить висновку, що саме такі вид та строк дії обмежувального припису, про необхідність визначення яких суд зазначив вище, є необхідними, щоб гарантувати постраждалій особі безпеку та основоположні права і свободи людини і громадянина, зокрема права на свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного життя, та пропорційним втручанням у права і свободи кривдника.

Також згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. При цьому п. 12-1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису. Разом з тим при поданні до суду цієї заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 495 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 22.02.2022. Відтак суд вважає за необхідне повернути заявнику помилково сплачений судовий збір.

Керуючись ст. 1, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 - 350-6, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження прав кривдника у виді заборони ОСОБА_2 : 1) наближатися на відстань до 500 м до місця проживання та роботи ОСОБА_1 ; 2) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (за винятком спілкування, пов`язаного з виконанням батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ); 3) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (за винятком спілкування, пов`язаного з виконанням батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), строком на 3 (три) місяці.

У іншій частині заяви відмовити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений судовий збір у сумі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок відповідно до квитанції № 0.0..1 від 22 лютого 2022 року, за такими реквізитами: Одержувач: ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101; Банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Код одержувача: 37977599; Картка / рахунок одержувача: UA0019751; Призначення: *;101;;22030101;Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) Тернопільський міськрайонний суд Терноп. обл.; за позовом ОСОБА_11 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_11 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник заявника: адвокат Магдич Ольга Олександрівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник заінтересованої особи: адвокат Строцень Тарас Олегович, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 106, м. Тернопіль.

Заінтересована особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бульвар Т.Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43459222.

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 17.03.2022.