Справа № 462/5885/21
УХВАЛА

15 березня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

встановив:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 було задоволено та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з 13 серпня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду зі заявою про перегляд заочного рішення, покликаючись на те, що на його думку при ухваленні рішення не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи. Заяву мотивує тим, що суд помилково взяв до уваги відсутність відзиву, оскільки суд його не повідомляв та не зобов`язував його надавати відзив по справі, а також йому не надходило повідомлень на його мобільний телефон, йому ніхто не телефонував та не повідомляв про наявність справи у суді. Зазначає, що підозрює, що позивач була зацікавлена у тому, щоб він не знав про судовий розгляд справи. Окрім цього, зазначає, що судом не було встановлено чи він є платоспроможним. Позивачем не було зазначено в позовній заяві, а тому судом не було досліджено, що 20 вересня 2021 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з нього 1/4 частки від всіх його доходів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що рішення є незаконним та порушує його права. Окрім цього, про рішення суду йому стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження № 67817051, а відтак просить поновити строк на оскарження заочного рішення суду та заочне рішення суду скасувати.

Відповідач у судовому засіданні заяву та клопотання підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить заяву та клопотання задовольнити. Окрім цього, додатково пояснив, що після того, як він пішов від позивача, він залишив їй гроші. Окрім цього, він раз в два чи три тиждня дає позивачу близько 1000-1500 грн. Пояснив, що з липня 2021 року по грудень 2021 року він працював на посаді транспортного експедитора у ТОВ «Стастек», проте на даний час він не працює та шукає роботу.

Представник відповідача у судовому засіданні заяву та клопотання підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить заяву та клопотання задовольнити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду заяви, тому їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали заяви та справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Як убачається з заяви відповідача про існування заочного рішення суду від 04 жовтня 2021 року йому стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження № 67817051, а копію рішення суду ним отримано лише 20 січня 2022 року.

За таких обставин, суд вважає, що є всі підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду

Щодо заяви про перегляд заочного рішення, то така заява задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з 13 серпня 2021 року.

Як убачається із заяви відповідача про перегляд заочного рішення, як на підставу скасування заочного рішення, ОСОБА_1 зазначає, що судом не було повідомлено його про розгляд справи, не було зобов`язано його надати відзив по справі, а також йому ніхто не телефонував та не повідомляв про наявність справи у суді.

16 серпня 2021 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі /а.с.12/.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Як убачається з матеріалів справи, 11 вересня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 отримано ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2021 року та позовну заяву з додатками /а.с.14/, проте клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позов відповідач до суду не подав.

Таким чином, твердження відповідача, що йому не було відомо про наявність справи в суді спростовуються матеріалами справи.

Щодо твердження відповідача, що позивачем не було зазначено в позовній заяві, а тому судом не було досліджено, що 20 вересня 2021 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з нього 1/4 частки від всіх його доходів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд зазначає наступне.

Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років була подана позивачем до суду 13 серпня 2021 року, а судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 був виданий Залізничним районним судом м.Львова 20 вересня 2021 року.

Таким чином, позивач при подачі позовної заяви 13 серпня 2021 року не могла знати про існування судового наказу, який був виданий Залізничним районним судом м.Львова тільки 20 вересня 2021 року.

Крім цього, з мотивувальної частини рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 жовтня 2021 року убачається, що судом при ухваленні вказаного рішення було враховано, що з відповідача стягуються аліменти на утримання його доньки відповідно до судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 20 вересня 2021 року.

Як убачається, з пояснень відповідача наданих в суді, він на даний час офіційно не працевлаштований, проте він раз в два чи три тиждня дає позивачу близько 1000-1500 грн.

Таким чином, з самих пояснень відповідача, убачається, що він може заробляти гроші та надавати матеріальну допомогу позивачу.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що його стан здоров`я та матеріальне становище, наявність на своєму утриманні інших осіб свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину.

Положеннями ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.

Як було встановлено судом, відповідач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю, позивач не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України.

Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні.

Суд вважає, що відповідно до вимог закону обов`язком батька є забезпечення нормальних та гідних умов життя для своїх дітей, а також дружини-матері його дітей, яка у зв`язку з доглядом за дитиною, яка не досягла трирічного віку позбавлена можливості самостійно забезпечувати своє існування, а сплата мінімальних платежів, встановлених законодавством, не може забезпечити нормальні та гідні умови для життя дружини та його дітей.

Суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 3000 грн., що лише на 500 грн. більше від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, забезпечить принаймні мінімальні гідні умови для її життя.

Той факт, що відповідач на даний час ніде не працює не може слугувати правовою підставою для того, щоб його дружина втратила всі засоби для існування, а відтак, це обов`язок відповідача влаштуватись на роботу та почати забезпечувати свою сім`ю.

Відповідачем при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не надано належних та достовірних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, а також, не надано письмового відзиву на позов.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, оскільки відповідач є особою молодого віку, працездатним, сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у мінімальному розмірі, що передбачено законом, інших осіб на своєму утриманні немає, враховуючи, що відповідач отримав ухвалу суду та позовну заяву з додатками поштовим зв`язком, а також не посилається в своїй заяві на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування заочного рішення від 04 жовтня 2021 року та перегляду справи в загальному порядку.

Керуючись ст. 260, 261, 288 ЦПК України суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - залишити без задоволення.

Оскільки заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складаний 21 березня 2022 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.