ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3187/22 Справа № 175/4655/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми попередньої оплати за договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним правочином, визнання винним у створенні перешкод у здійсненні права зареєструвати право власності та порушенні зобов`язань, а також про примус в усуненні перешкод та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми попередньої оплати за договором, мотивуючи його тим, що 02 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір про намір купівлі-продажу автомобіля, за умовами якого відповідачі взяли на себе зобов`язання продати йому та в строк до 15 жовтня 2018 року здійснити повну перереєстрацію автомобіля марки "Мазда-626", 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а він зі свого боку зобов`язався прийняти автомобіль та сплатити повну його вартість. Ціна транспортного засобу була визначена сторонами договору у розмірі, яка є еквівалентом 1 200 доларів США, та того ж дня він здійснив повний розрахунок, про що ОСОБА_2 було складено відповідну розписку.

Зазначав, що на момент укладання договору автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачі є його доньками та спадкоємицями першої черги. Строк перереєстрації транспортного засобу було відкладено саме у зв`язку з необхідністю оформлення відповідачами свого права на спадщину.

Посилаючись на те, що після 15 жовтня 2018 року він почав усно звертатись до відповідачів з проханням виконати умови договору та здійснити перереєстрацію автомобіля, чого останніми зроблено не було, що грубим чином порушує його права та умови договору, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти у розмірі 51 910,54 грн., що складається з процентів за користування чужими грошима в розмірі 10 839,82 грн.; суми боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 38 826,19 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 244,53 грн., та судові витрати.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з, багаторазово уточненим, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним правочином, визнання винним у створенні перешкод у здійсненні права зареєструвати право власності та порушенні зобов`язань, а також про примус в усуненні перешкод та відшкодування збитків, мотивуючи його тим, що у березні 2018 року ОСОБА_1 та його старший син ОСОБА_4 звернулись до них з пропозицією продати їм автомобіль та вони відмовились, втім після особистого звернення ОСОБА_1 з проханням продати йому автомобіль задля його поїздок на дачу, вони погодились.

Зазначали, що у зв`язку з тим, що наближалась весна, літо та ОСОБА_4 наполегливо просив передати автомобіль ще до оформлення їх права власності на нього, вони погодились та зафіксували усі істотні умови майбутнього договору, уклавши 02 квітня 2018 року договір про наміри. Напередодні вони зустрілися, відповідачі оглянули автомобіль та залишилися задоволені його технічним станом. ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_4 грошові кошти, які відповідали вартості автомобіля, та передала ОСОБА_4 ключі від нього та свідоцтво № НОМЕР_2 про реєстрацію автомобіля.

Вказувала, що в період часу з 02 квітня 2018 року по 27 серпня 2020 року відповідачі без жодних перешкод користувалися автомобілем. ОСОБА_4 передав автомобіль третім особам, здійснив на ньому декілька ДТП. 26 серпня 2020 року вони отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 27 серпня 2020 року ОСОБА_2 почала процес перереєстрації автомобіля з метою належного виконання взятих за договором зобов`язань. Під час огляду автомобіля було виявлено, що номер двигуна було знищено механічним способом, а тому автомобіль було вилучено та переміщено на майданчик АНД відділу поліції. ОСОБА_4 пояснив це тим, що номер двигуна було знищено під час проведення ремонту. 28 серпня 2020 року було відкрито кримінальне провадження, 31 серпня 2020 року на автомобіль було накладено арешт, 23 жовтня 2020 року за клопотанням ОСОБА_6 арешт було знято. 28 жовтня 2020 року автомобіль з майданчика АНД відділу поліції було переміщено на паркувальний майданчик з цілодобовою охороною, розташований в м.Дніпро проспект Слобожанський,115-а, де перебуває і зараз.

Посилаючись на те, що вони уклали договір та частково порушили його умови лише через грубі порушення, вчинені відповідачами, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати договір від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 дійсним правочином щодо забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; визнати ОСОБА_4 винним у створенні перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у здійснені ними права зареєструвати право власності на успадкований автомобіль марки "Мазда-626", 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та примусити ОСОБА_4 виконати його зобов`язання за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля у натурі, а саме: знайти двигун, що знаходиться в робочому стані, відповідає моделі автівки та вимогам законодавства, купити його і виконати заміну двигуна у вищевказаному автомобілі; визнати ОСОБА_4 винним у порушенні ним своїх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля та у створенні перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у виконанні ними їх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про намірі купівлі-продажу автомобіля та зобов`язати ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн.; солідарно стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 9 363 грн.; солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду частково та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку у повному обсязі тому, що ним були виконані усі умови договору належним чином, автомобіль та всі документи на нього перебувають у відповідачів, суд не мав застосовувати до виниклих правовідносин ст.635 ЦК України. Наголошував на тому, що саме відповідачі ухиляються від належного виконання умов договору та мають відшкодувати йому збитки.

В апеляційній скарзі позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду частково та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та зобов`язати ОСОБА_4 відновити становище двигуна, яке існувало до порушення, шляхом його заміни та стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 29 636 грн. та судові витрати, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що двигун у автомобілі було пошкоджено під час ремонту автомобіля, який було ініційовано саме ОСОБА_4 , а тому він підлягає заміні. Відповідачі завдали збитків своїми діями, а тому вони повинні бути відшкодовані.

24 лютого 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інтонації в частині відмови у задоволенні первісного позову, просили рішення суду в цій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказували, що всі доводи апеляційної скарги необґрунтовані та надумані.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належав автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входив вищевказаний транспортний засіб, та на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. 23 березня 2015 року за реєстровим №1145, спадкоємцями зазначеного транспортного засобу є його доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

02 квітня 2018 року між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , було укладено договір про наміри купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав померлому ОСОБА_5 (т.1 а.с.12).

Згідно з умовами договору, сторони погодили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продадуть, а ОСОБА_1 купить вищевказаний транспортний засіб (п.1 договору); вартість транспортного засобу становить суму еквівалентну 1 200 доларів США в національній грошовій валюті України по курсу НБУ на день передачі зазначеної суми майбутнім продавцям (п.2 договору); здійснення дій щодо реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_1 сторони договору здійснять в строк до 15 жовтня 2018 року (після оформлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спадкове майно)(п.3 договору); витрати з оформлення транспортного засобу несе ОСОБА_1 (п.4); автомобіль, ключі від нього, ключ на «масу» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу передаються ОСОБА_1 одночасно з отриманням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі, зазначеному у п.2 вказаного договору та з моменту отримання ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 має право користування автомобілем (п.6-7 договору); сторонами також погоджено, що відповідальність за порушення ПДР, вимог до технічного стану автомобілю з моменту отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу несе ОСОБА_4 (п.8 договору).

На виконання умов договору ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , 02 квітня 2018 року передав, а ОСОБА_2 отримала грошову суму еквівалентну 1 200 доларів США в національній грошовій валюті України по курсу НБУ в якості вартості автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно договору про наміри купівлі-продажу автомобіля (т.1 а.с.13).

02 березня 2018 року ОСОБА_4 було надано розписку ОСОБА_2 щодо отримання ним автомобіля марки МАЗДА 626, ключів від нього, ключа «на масу» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_5 (т.1 а.с.58).

На час укладення договору та надання розписок сторонами, автомобіль, який є предметом договору, не проходив перевірок щодо його технічного стану.

Після отримання грошових коштів та розписок транспортний засіб перейшов у постійне користування ОСОБА_4

26 серпня 2020 року ПН ДМНО ОСОБА_8 було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кожна по 1/2 частині спадкового майна (т.1 а.с.57), ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в строк до 15 жовтня 2018 року не зверталися з вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, також ОСОБА_1 не звертався з вимогами про укладення договору до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після отриманнями ними свідоцтв на право на спадщину.

Після отримання свідоцтв на право на спадщину ОСОБА_2 27 серпня 2020 року звернулася до ТСЦ №1249 з питання перереєстрації на нового власника транспортного засобу - автомобіля марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, в результаті проведеного експертного дослідження судовим експертом було надано висновок №04/1249/13Д, згідно якого встановлено, що номер двигуна був знищений механічним способом (т.1 а.с.114) та відкрито кримінальне провадження №0000145 від 28 серпня 2020 року за ст.290 КК України.

В рамках кримінального провадження №0000145 від 28 серпня 2020 року за ст.290 КК України було допитано ОСОБА_9 , котрий виконував роботи з гільзування блоку та шліфування площини блоку двигуна, який пояснив, що роботи виконувалися зі згоди ОСОБА_4 , який був повідомлений про можливе знищення номеру двигуна внаслідок виконання ремонтних робіт (т.1 а.с.120).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року в рамках вищевказаного кримінального провадження було накладено арешт на автомобіль марки МАЗДА 626, 1986 року випуску, однак ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_2 арешт було скасовано (т.1 а.с.115-116).

Після скасування арешту сторонами правочину було переміщено транспортний засіб на паркувальний майданчик з цілодобовою охороною, розташованого в м.Дніпро проспект Слобожанський,115-А.

На підтвердження сплати послуг паркувального майданчика ОСОБА_2 було надано квитанції (т.1 а.с.110).

Постановою дізнавача сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області Григоренко О.С. від 24 лютого 2021 року кримінальне провадження №0000145 від 28 серпня 2020 року за ст.290 КК України закрито у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.122-123).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки у зазначений у попередньому договорі строк, а саме до 15 жовтня 2018 року, сторонами не було укладено основний договір купівлі-продажу, та жодна з сторін не надала належних та допустимих доказів щодо направлення другій стороні пропозицій щодо укладення договору, також судом прийнято до уваги, що разом зі встановленим строком виконання зобов`язання, встановлено настання події, а саме оформлення спадкових прав на транспортний засіб, який є предметом спору. Сукупність зазначених обставин свідчить про усвідомлення сторонами строку укладення договору купівлі-продажу з моменту оформлення прав на спадкове майно, який настав 26 серпня 2020 року. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судова колегія наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до змісту ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог. Договір про наміри купівлі-продажу автомобіля від 02 квітня 2018 року не є попереднім договором, а тому підстави для відшкодування збитків відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказаних висновків не спростовують.

Відповідно до приписів статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з приписами частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як унормовано статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 4 ст.22 ЦК України зазначено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 винним у створенні їм перешкод у здійсненні ними права зареєструвати право власності на успадкований автомобіль та примушення його виконати зобов`язання за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля у натурі, а саме: знайти двигун, що знаходиться в робочому стані, відповідає моделі автомобіля та вимогам законодавства, купити його і виконати заміну двигуна у вищевказаному автомобілі; визнання його винним у порушенні ним своїх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля та у створені перед ними перешкод у виконанні ними їх зобов`язань за договором від 02 квітня 2018 року про наміри купівлі-продажу автомобіля і зобов`язання відшкодувати їм матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн. та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 636 грн. не можуть бути задоволені.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного позову ОСОБА_1 та і зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Деркач Н.М.

Куценко Т.Р.