Справа № 446/675/20 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/2505/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника

відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -служба у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неповнолітнім, звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити свою матір - відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього з тієї підстави, що вона ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання та матеріального утримання.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01.05.2018 року мати фактично не проживала з ним та батьком, на утриманні якого він знаходився, не сплачувала аліменти на його (позивача) утримання та не надавала іншої матеріальної допомоги, якої він потребував, зокрема, у зв`язку з лікуванням, пов`язаним із хірургічним видаленням родимок, не піклувалась про нього, не приділяла належної уваги у його вихованні, за що на неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, а також вчинила по відношенню до нього домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру (доведення до суїцидного стану), за що 28.11.2019 року була притягнута до адміністративної відповідальності, не давала будинкової книги для видачі йому довідки про реєстрацію місця проживання, що є додатком до паспорта, і, взагалі, не виявляла інтересу до його подальшої долі.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам у справі, що призвело до помилкових висновків по суті вирішення спору.

Так, зокрема, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків обумовлене тим, що він проживає разом із батьком, з яким у матері склались неприязні відносини.

Також зазначає, що суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування, який визнав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно нього.

Стверджує, що його звернення до суду із вказаним позовом викликане тим, що з травня 2018 року мати злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та вчинила відносно нього фізичне насильство, а на його прохання про надання матеріальної допомоги,- взагалі не зважає.

На думку апелянта, перебування матері у неприязних відносинах із батьком жодним чином не позбавляло її можливості зустрітися з ним поза межами квартири, звернути увагу на його прохання про потребу у грошових коштах на навчання та лікування.

Вважає помилковим висновок суду про те, що він став жертвою конфлікту батьків, і стверджує, що батько жодним чином на нього не впливає.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи не було задоволене, оскільки з`явився її представник, інших клопотань не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК).

Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п.15,16), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» в рішенні від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини (1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю позивача, якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року вже виповнилось 18 років, а ОСОБА_4 - його батьком (а.с.11).

Позивач проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

08.11.2018 року, за заявою ОСОБА_4 , Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_1 (а.с.13), однак, постановою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року цей судовий наказ, як виконавчий документ, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.16-19).

Разом з тим, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року (справа №446/1821/19) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено, присуджено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.08.2018 року і до досягнення ним повноліття (а.с.127).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації Львівської області від 25.06.2020 року №5/4 (а.с.95), визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, такий висновок не містить належного обґрунтування щодо прийнятого органом опіки та піклування рішення, а тому правильно не був врахований судом при вирішенні даного спору, що в повній мірі відповідає вимогам частини шостої статті 19 СК України.

Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 листопада 2019 року (справа №446/2142/19), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2020 року (а.с.27), відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 травня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.184 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.29).

Разом з тим, вчинення відповідачкою названих вище адміністративних правопорушень не може бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно позивача, оскільки не встановлено, що розлучення з матір'ю необхідне в якнайкращих інтересах позивача.

Також необхідно зазначити, що звернення в органи Національної поліції про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за вчинення названих вище адміністративних правопорушень та звернення позивача до суду із вказаним позовом відбулось після припинення між батьками позивача подружніх відносин та в період існування конфліктів у сім'ї, в тому числі, внаслідок прийняття позивачем рішення проживати з батьком, що призвело до погіршення стосунків позивача з матір'ю, а тому наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав відносно позивача, в інтересах якого раніше жодного звернення, як зі сторони батька, так і зі сторони органу опіки та піклування, не було.

Отже, суд правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич