Справа № 259/1060/14
Провадження № 2-в/185/25/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за дорученням судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гаврилова В.А. про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 259/1060/14-ц -

16 грудня 2021 року ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гаврилова В.А. Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області доручено вирішити питання щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 259/1060/14-ц.
Обґрунтовуючи ухвалу суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гаврилов В.А. зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Цивільна справа № 259/1060/14-ц розглядалася Куйбишевським районним судом м. Донецька. На підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14, справи, підсудні Куйбишевському районному суду м. Донецька підсудні Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. У архіві Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відсутня вищевказана справа.
Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.
Зі статті 493 ЦПК України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася; документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень ; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.
Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.
Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі частини четвертої статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.
Також суд, при вирішенні даної заяви, враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження у справі № 259/1060/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 431 488, 489, 493 494, ЦПК України, суд
Доручення судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гаврилова В.А. про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 259/1060/14-ц виконати.
Відновити втрачене судове провадження у справі № 259/1060/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди, у забезпечення якого 24 лютого 2014 року винесено ухвалу про забезпечення позову, згідно тексту якої:
« Справа № 259/1060/14-ц
Провадження № 2/259/810/2014
УХВАЛА

24.02.2014 м. Донецьк

Суддя Куйбишевського районного суду міста Донецька Ларіна О.В., при секретарі Сербіній К.Д., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Куйбишевського районного суду м. Донецька перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.02.2014 року за зазначеною позовною заявою відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_2 надав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно відповідача, а саме: автомобіль Tayota Avalon 3.5 v6, НОМЕР_1 , дв. 2GR6310743, к 4ТІВК36В88U272552, 2008 р. випуску, сірого кольору, що належить ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд дослідивши заяву та матеріали справи вважає, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також вид забезпечення позову має бути спів мірним із заявленими позовними вимогами. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Тобто, якщо позовні вимоги складають 50171,68 грн., а приблизна вартість майна відповідача, на яке позивач просить накласти арешт набагато більше чи менше, накладення арешту на таке майно буде неправомірним.

Відповідно до довідки ДАЇ №9/3-187 станом на 29.01.2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано наступні транспортні засоби: Tayota Avalon 3.5 v6, НОМЕР_1 , дв. 2GR6310743, к 4ТІВК36В88U272552, 2008 р. випуску; ЗАЗ 13110 НОМЕР_2 2004 року випуску.

Згідно з копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.06.2013 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 житловий будинок з надвірною побудовою вартістю 1146471,00 грн., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вимоги заявника про накладення арешту на транспортний засіб, що знаходиться у володінні відповідача підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 153 ч. 9 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Керуючись ст..ст. 151, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову.

Накласти арешт на автомобіль марки Tayota Avalon 3.5 v6, НОМЕР_1 , дв. 2GR6310743, к 4ТІВК36В88U272552, ш:0, 2008 р. випуску, сірого кольору, що належить ОСОБА_3 .

Копію ухвали для виконання направити у Головне управління МВС України в Донецькій області Управління Державної Автомобільної Інспекції.

Після виконання ухвалу направити сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Куйбишевського районного

суду м. Донецька О.В. Ларіна»

За результатами розгляду зазначеної цивільної справи 16 квітня 2014 року Куйбишевським районним судом м. Донецька винесено рішення про часткове задоволення позову, згідно тексту якого:

«Справа № 259/1060/14

Провадження № 2-в/185/119/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2014 р. м. Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Ларіної О.В.,

при секретарі : Литвиненко Ю.Е.,

за участю позивача: ОСОБА_2 ,

представника позивача: ОСОБА_5 ,

представника відповідача: ОСОБА_6 ,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми, 3% річних від простроченої суми, інфляції та моральної шкоди.

В оґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що на початку літа 2011 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 .

Так, 20.08.2011 р. позивач в рахунок цієї домовленості передав відповідачу за розпискою завдаток у розмірі 40000,00 грн. Провести повний розрахунок за придбання будинку, позивач домовився з відповідачем, впродовж шості місяців.

04.09.2011 року після огляду домоволодіння було встановлено, що будинок має недоліки, яких усунути неможливо, у зв`язку з чим позивачем було прийнято рішення про відмову від придбання зазначеного домоволодіння про що останній повідомив відповідача та попросив повернути гроші, на що відповідач погодився але попросив позивача почекати, коли відповідач продасть будинок, після цього і поверне 40000,00 грн. Однак, на теперішній час позивачу відомо, що будинок проданий але відповідач відмовляється повернути гроші, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просити відшкодувати крім авансової суми, 3 % річних від простроченої суми, інфляцію та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги у повному обсязі надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 , яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги в судовому засіданні також просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення слухання справи від останнього не надходило, однак надав до суду заперечення згідно з якими вважає, що передані йому 20.08.2011 р. ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. є завдатком, а ні авансом, оскільки граничного строку продажу будинку зазначено не було, впродовж двох місяців ОСОБА_3 попереджав позивача про продаж будинку іншій людині в разі не сплати повної вартості будинку, але від ОСОБА_2 жодної відповіді він не отримав, у зв`язку з чим і продав спірний будинок іншої людині.

Предстаник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги не ґрунтуються на законі та є безпідставними.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 домовились про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 після продажу квартири ОСОБА_2 .

В рахунок укладення в подальшому зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40000,00 гри., що підтверджується розпискою від 20.08.2011 року (а. с. 63)

Таким чином, між позивачем та відповідачем на підставі розписок виникли зобов`язальні правовідносини.

Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 22 липня 2013 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 придбав житловий будинок з надвірною побудовою за адресою: АДРЕСА_2 , (а. с. 27-30).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видасться кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Згідно ч. 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов`язання сторін щодо укладання договору купівлі-продажу будинку.

З тексту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача вказану вище суму саме за продаж будинку - в рахунок належних платежів, тому її слід вважати авансом, який підлягає поверненню.

З огляду па викладене в сукупності, позовні вимоги в частині стягнення авансової суми в розмірі 40000,00 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню три відсотка річних від простроченої суми за період з 01.10.2011 року по 14.02.2014 року (в межах заявлених позовних вимог), що складає 2853грн. 70коп. (40000,00 (сума авансу) х3%/365x868 (кількість днів за спірний період).

З огляду на вищевикладені норми матеріального права, індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів також підлягає застосування до спірних правовідносин. Перевіривши розрахунок позивача, суд повністю з ним погоджується. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляції в розмірі 317,98 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що три проценти річних та інфляція не є штрафними санкціями, а є грошовими зобов`язаннями, які виникають на підставі закону.

За таких обставин, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 2853,70 грн. та інфляції у розмірі 317,98грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, оскільки законом не передбачено відшкодування моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, то за таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питaння щодо розподілу судових витрат, з матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 501,72 грн. (а.с. 1)

Згідно заявлених вимог про стягнення авансу позивач повинен був сплатити судовій збір у сумі 1% від ціни позову що становить 431,72грн. та з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди 1% ціни позову, то становить 70грн.

Враховуючи, що ОСОБА_2 частково задоволені позовні вимоги, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 431,72 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61 88, 212-215, 218, 223-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 грошову суму із розмірі 40000,00 гривень (сорок тисяч грн.), три процента річних в розмірі 2853,70 гивень ( дві тисячі вісімсот п`ятдесят три грн. 70 коп.). та інфляцію у розмірі 317,98 гривень (триста сімнадцять грн. 98 коп.), а всього 43171,68 гривень (сорок три тисячі сто сімдесят одна грн. 68 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 501,72 гривень (п`ятсот одну грн. 71 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення. Особами, які не були присутні при оголошенні рішення - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 21.04.2014 року.

Суддя Куйбишевського районного суду

м. Донецька О.В. Ларіна»

22 квітня 2014 року Куйбишевським районним судом м. Донецька винесено ухвалу про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні, згідно тексту якої:

«Справа № 259/1060/14

Провадження № 2-в/185/119/21

22.04.2014 року місто Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді: Ларіної О.В.

при секретарі: Литвиненко Ю.Е.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16.04.2014 р.. ухваленому у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди, вимоги позивачу були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 грошову суму в розмірі 40000,00 гривень (сорок тисяч грн.), три процента річних в розмірі 2853,70 гривень (дві тисячі вісімсот п`ятдесят три грн. 70 коп.), та інфляцію у розмірі 317,98 гривень (триста сімнадцять грн. 98 коп.), а всього 43171,68 гривень ( сорок три тисячі сто сімдесят одна грн. 68 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 501,72 гривень (п`ятсот одну грн. 72коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно з ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Таким чином, суд за власною ініціативою у судовому засіданні розглядає питання про виправлення арифметичної помилки. Особи, які беруть участь у справі, повідомлялись належним чином про час і місце засідання але в судове засідання не з`явились, їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

При вирішенні питання судом про відшкодування судових витрат, із матеріалів цивільної справи встановлено, що позивачем був сплачений судовий збір у сумі 501,72 грн., (а.с. 1).

Згідно заявлених вимог про стягнення авансу позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 1% від ціни позову, що становить 431,72грн. та з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди 1% ціни позову, що становить 70грн.

Враховуючи, що ОСОБА_2 частково задоволені позовні вимоги, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 431,72 грн.

Однак, у резолютивній частині рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16.04.2014 р. зазначена сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 - 501,72грн., яка зазначена помилково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 219 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Виправити арифметичну помилку у рішенні Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16.04.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 431,72 гривень (чотириста тридцять одна грн. 72коп.).

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куйбишевського районного суду

м. Донецька О.В. Ларіна»

04 червня 2014 року Апеляційним судом Донецької області винесено ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 , згідно тексту якої:

«

Єдиний унікальний номер 259/1060/14

Номер провадження 22-ц/775/4676/2014

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Новікової Г.В.,

Суддів: Новосьолової Г.Г., Шевченко В.Ю.

при секретарі: Бакунець Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду м. Доненька від 16 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 40 000 грн., три процента річних в розмірі 2853,70 гри. та інфляцію у розмірі 317.98 грн., а всього 43171.68 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 431,72 гри. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що на початку літа 2011 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 , належного на праві власності відповідачеві. В рахунок майбутнього договору позивач передав відповідачеві 20.08.2011 року за розпискою 40000 грн. Провести повний розрахунок за будинок сторони домовилися протягом шести місяців. 04.09.2011 року після огляду домоволодіння було встановлено, що будинок має недоліки, яких усунути неможливо, у зв`язку з чим позивачем було прийнято рішення про відмову від придбання зазначеного домоволодіння про що позивач повідомив відповідача та попросив повернути гроші, на що відповідач погодився але попросив позивача почекати до продажу будинку. Будинок проданий, але відповідач не повернув.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що розписка прямо вказує на отримання завдатку, з чим погодився позивач на момент передачі грошей. Суд не зважаючи на прямі у розписці обставини в своєму рішенні вказує, що розписка підтверджує отримання не завдатку а авансу. В рішенні суду не вмотивовано, чому стягнуто суму відсотків, чим це доведено та чи маються на це докази у справі.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , представник ОСОБА_3 просив в заяві розглянути справу у його відсутність. ОСОБА_3 повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на початку літа 2011 року домовився з відповідачем про купівлю-продаж будинку АДРЕСА_2 , який належав відповідачеві на праві власності.

20.08.2011 року позивачем в рахунок майбутньою договору купівлі-продажу було передано відповідачу за розпискою 40000 грн. Після огляду домоволодіння 04.09.2011 року було встановлено, що будинок має недоліки, яких усунути неможливо, у зв`язку з чим позивачем було прийнято рішення про відмову від придбання зазначеного домоволодіння.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 22 липня 2013 року ОСОБА_3 продав житловий будинок надвірною побудовою за адресою: по АДРЕСА_2 .

За встановлених обставин,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами договору укладено не було, а тому правильно визначив передачу позивачем коштів як аванс.

Наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов`язання сторін щодо укладання договору купівлі- продажу будинку.

З тексту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача вказану вище суму саме за продаж будинку, тому її слід вважати авансом, який підлягає поверненню.

За встановлених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки договір купівлі - продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами не укладено, то передані ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошові кошти є авансом і підлягають поверненню, оскільки правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, кили між сторонами укладено договір, проте він де виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони дише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Доводи про те, що отримана сума коштів є завдатком, позивач відмовився від виконання зобов`язання, а тому завдаток повинен залишитися у відповідача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

Правильно суд дійшов до висновку про те, що виниклі правовідносини є грошовими зобов`язаннями, які своєчасно не виконуються, а тому на них розповсюджуються вимоги ст. 625 ЦК України.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді:»

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається Дніпровському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. Г. Юдіна