У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2022 Справа №607/12426/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря с/з Кочмар С.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні та визнання оцінки нерухомого майна недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні та визнання оцінки нерухомого майна недійсною, у якій скаржник просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні щодо несповіщення ОСОБА_1 про оцінку майна, визнати не дійсним та скасувати висновок про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 від 10.04.2020 року про вартість Ѕ частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 в інтересах якого дії адвокат Кузьменко І. О. звернувся до Тернопільського місьрайонного суду Тернопільської області із заявою про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа по скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні, а саме просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа у справі №607/12426/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 07.05.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 боргу згідно боргової розписки до завершення розгляду даної справи.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем не був сповіщений ОСОБА_1 про початок процедури щодо проведення оцінки його майна - Ѕ частини житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, загальною площею 603,2 м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , належного боржнику ОСОБА_1 ; державним виконавцем не направлено ОСОБА_1 висновку про оцінку його майна, вчиненого фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 , яким Ѕ ідеальної частки вищевказаного житлового будинку визначено вартість: у розмірі 1 881 600 грн.; внаслідок такої бездіяльності боржник ОСОБА_1 не здійснив своє право на рецензування вищевказаної оцінки майна; продовжуючи свої дії щодо примусової реалізації вищевказаного майна та не сповіщаючи при цьому боржника, 18.08.2020p. головний державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Легус Т.М. винесла постанову та акт про передачу стягувачу ОСОБА_3 майна у рахунок погашення боргу - за ціною третіх торгів 1 317 120,00 грн. Разом з тим, у той же час, коли проводилась оцінка майна оцінювачем ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000984 від 25.03.20l9p., порушеного по заяві ОСОБА_1 , була проведена експертиза. Висновком експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Переймибіди В.М. № 347-350/20 від 17.08.2020 p., визначена дійсна (ринкова) вартість спірного майна у розмірі 5 195 l55 грн., що в три рази перевищує вартість оцінювача ОСОБА_2 . Як зазначено у висновку оцінювача ОСОБА_2 , станом на дату оцінки майна (06.03.2020 p.) курс НБУ гривні до долара становив 24,7413 гривень, що складало суму борту 2 375 164,8 грн. ( 24,7413 х 96000 доларів США= 2 375 1 64,8). Таким чином, загальна вартість майна, переданого ОСОБА_4 державною виконавчою службою на підставі оцінки майна ОСОБА_2 становила 1 317 120, що для остаточного погашення боргу недостатньо у розмірі 1 058 044,8 гpн. (2 375 164,8 - 1 317 120=1 058 044,8). Разом з тим, якщо врахувати вартість майна згідно висновку експерта Переймибіди В.М., то стягувачу майна боржника передано на суку 5 195 155 грн., що вдвічі перевищу суму боргу i означає повне погашення боргу, з надлишком. Оскільки, при передачі державним виконавцем майна боржника враховано оцінку, внаслідок якої не відбулося повного погашення боргу, то стягувач ОСОБА_3 продовжує свої дії щодо заволодіння іншим майном ОСОБА_1 . Так, до Яремчанського міського суду ним подана позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. Позов поданий з метою подальшої реалізації у рамках виконавчого провадження.

Проаналізувавши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа з боржника аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця щодо визначення вартості й оцінки майна боржника.

Відповідно положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду слід вважати безпідставним, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Також, згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» подібних правовідносин, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення коштів, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29.10.2018 року у справі №766/10773/18-ц.

Отже процесуальні питання виконання судових рішень врегульовані розділом VІ ЦПК України, який взагалі не передбачає ухвалення судом такого рішення як зупинення стягнення за виконавчим листом.

Згідно п.2 ч.1 ст.34 вказаного Закон виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може бути вжите судом у якості заходу забезпечення позову при оскарженні боржником цього виконавчого документа в судовому порядку.

Суд враховує, що зупинення стягнення на підставі виконавчого листа можливе також у якості заходу забезпечення позову, проте виключно при оскарженні виконавчого документа боржником у судовому порядку, чого судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення поданої заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич