ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 669/683/21

Провадження № 22-ц/4820/467/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №669/683/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року (суддя Давидюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Разумей Лариса Олександрівна про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_3 зазначала, що 15.05.2021 біля 06 год 59 хв ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача DAF XF 95.480 реєстраційний номер НОМЕР_1 3 з напівпричепом-самоскидом KOGEL SNC024 реєстраційний номер НОМЕР_2 на 159 км автодороги Н-03 сполученням Житомир-Чернівці неподалік с. Веселівка Красилівської ОТГ Хмельницької області, рухаючись зі сторони м. Красилова в напрямку до м. Хмельницького порушив та не дотримався вимог п. 1.3, 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.3 (д), 10.1 Правил дорожнього руху, а саме виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення передньою лівою частиною сідлового тягача з передньою лівою частиною зустрічного автомобіля Opel Combo реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 і в подальшому відбулося від`єднання напівпричепа KOGEL SNC024 від сідлового тягача DAF XF 95.480 та напівпричіп KOGEL SNC024 під час перекидання на праву бокову частину зіткнувся з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався в зустрічному напрямку автопоїзда.

Позивачка зазначає, що внаслідок ДТП водії автомобілів Mercedes-Benz Sprinter і Opel Combo ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і пасажири автомобіля Opel Combo ОСОБА_9 і ОСОБА_10 загинули. І 15.05.2021 за фактом зазначеної ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

ОСОБА_3 вказувала, що вона 26.05.2021 визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні. І 10.06.2021 нею в порядку ст. ст. 127, 128 КПК України пред`явлено цивільний позов до підозрюваних, в тому числі і до відповідача - підозрюваного ОСОБА_5 .

Позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_5 , маючи у власності з 17.01.2012 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 19.05.2021 безоплатно відчужив на користь свого батька зазначену частину нерухомості.

ОСОБА_3 посилається на те, що зазначений договір дарування є фіктивним, адже укладаючи цей договір після скоєння смертельної ДТП, після отримання повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого злочину і клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, користуючись правовою допомогою, ОСОБА_5 передбачав негативні наслідки для себе у випадку визнання судом його винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення і, як наслідок, знав про обов`язок щодо відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, в тому числі й шляхом звернення стягнення на належне йому нерухоме майно.

Також позивачка вказувала, що після укладення спірного договору ОСОБА_5 продовжував фактично проживати та бути зареєстрованим в цій нерухомості, що також свідчить про фіктивність правочину (вчиненого з метою уникнення зобов`язань по завданій в результаті кримінального правопорушення шкоди) і відсутність дійсних намірів на відчуження майна (створення реальних правових наслідків).

ОСОБА_3 вважає, що в даному випадку мало місце укладення фіктивного правочину (його імітація), який характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, а справжні цілі були протизаконними - укладення договору дарування зі своїм близьким родичем з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту та в подальшому від реалізації такого майна в рахунок виконання зобов`язань. Тобто дії відповідачів свідчать про зловживання правом, недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача в майбутньому законних прав на відшкодування шкоди.

Тому, позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування, що посвідчений 19.05.2021 приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Разумей Л.О. та скасувати рішення приватного нотаріуса Разумей Л.О. індексний номер 58203384 від 19.05.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо права власності на ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 19.05.2021.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений 19.05.2021 між ОСОБА_5 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдарованим) та посвідчений 19.05.2021 приватним нотаріусом Білогірського (тепер - Шепетівського) районного нотаріального округу Хмельницької області Разумей Л.О. за реєстровим № 359, повернувши сторони договору дарування у первісний стан.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Білогірського (тепер - Шепетівського) районного нотаріального округу Хмельницької області Разумей Л.О. від 19.05.2021 індексний номер 58203384 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації іншого речового права щодо права власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 42006722, дата та час державної реєстрації 19.05.2021 08:40:59) на 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , прийнятого на підставі договору дарування від 19.05.2021 реєстровий № 359.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., передана у власність ОСОБА_1 ; факт передання ј частки вищевказаної квартири від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 на підставі оспорюваного позивачкою правочину підтверджується актом приймання-передачі майна, проте судом безпідставно було відмовлено у долученні до матеріалів справи з підстав подачі його із порушенням процесуального законодавства.

Також, апелянт вказує, що суд не взяв до уваги, що в силу правової необізнаності сторін оспорюваного договору зазначений акт було укладено сторонами договору дарування лише в одному примірнику, який знаходився у ОСОБА_5 . А так як останній на час відкриття провадження у справі знаходився у Хмельницькому слідчому ізоляторі, тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості раніше надати суду оригінал акту приймання-передачі майна.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно постійно проживає в спірній квартирі, здійснює догляд та ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги за користування цим майном, тому висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, також і в частині не спрямованості вказаного правочину на настання реальних правових наслідків.

Поміж того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків про те, що спірний договір порушує права позивачки і направлений на приховування майна з метою уникнення відшкодування ОСОБА_5 заподіяної в результаті ДТП шкоди, адже останнім на користь потерпілої ОСОБА_11 (як потерпілої у кримінальному провадженні №0000206) сплачено 135000 грн та на користь потерпілої ОСОБА_3 направлено 110000 грн, які остання відмовилась отримувати.

А згідно наявного в матеріалах справи звіту про оцінку майна від 12.10.2021 №AS211012-001, вартість ј частки квартири АДРЕСА_1 становить 22499,75 грн, що є неспіврозмірним із вже відшкодованими коштами та додатково вказує на відсутність фіктивності оскаржуваної нотаріальної дії.

Апелянт зауважує, що ОСОБА_3 не надано доказів, які у своїй сукупності надавали б правові підстави для визнання недійсним договору дарування, тому ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивачка вказує, що 17.05.2021 ввечері ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та вручено клопотання про взяття його під варту і 18.05.2021 ним було отримано необхідні для укладення спірного договору дарування документи, а саме: довідку про склад сім`ї, довідку характеристику БТІ та довіреність, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважив свою матір ОСОБА_12 на представництво його інтересів з усіх питань, що стосуються укладання договору дарування квартири на користь батька ОСОБА_1 . І ці обставини підтверджують фіктивність спірного договору.

Також, ОСОБА_3 вказує, що не відповідають дійсності посилання апелянта на те, що вона відмовилась від отримання коштів на відшкодування завданої шкоди. І, крім того, не впливає на суть цього спору вказана в звіті про оцінку майна від 12.10.2021 вартість ј частки квартири. Разом з тим, позивачка не погоджується із твердженням апелянта про неможливість визнати оспорюваний правочин як фіктивний з підстав фактичної передачі майна у власність апелянта та користування ним цим майном, адже ще до укладення спірного договору дарування апелянт вже був власником іншої, належної йому частки квартири АДРЕСА_1 .

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Учасники справи та третя особа до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ухвали Хмельницького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, що постановлена в кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000206 слідує, що слідчим відділом в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000206, яке було зареєстроване в ЄРДР 15.05.2021 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.3 ст. 286 та ст. 287 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 17.05.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Встановлено, що 15 травня 2021 року близько 06 год 59 хв ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «DAF XF 95.480» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом-самоскидом «KOGEL SNC024» реєстраційний номер НОМЕР_2 на 159 км автодороги Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці», неподалік с. Веселівка Красилівської ОТГ Хмельницької області, рухаючись зі сторони м. Красилова в напрямку до м. Хмельницького, порушив та не дотримався вимог п. 1.3, 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.3 (д), 10.1 Правил дорожнього руху, а саме перед початком зміни руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення передньою лівою частиною сідлового тягача з передньою лівою частиною зустрічного автомобіля «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 . В подальшому відбулося від`єднання напівпричепа «KOGEL SNC024» від сідлового тягача «DAF XF 95.480» та напівпричіп «KOGEL SNC024» під час перекидання на праву бокову частину зіткнувся з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку автопоїзда.

Внаслідок зіткнення відбулося загорання вищевказаних транспортних засобів, водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_13 та водій автомобіля «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , а також пасажири останнього автомобіля ОСОБА_9 та ОСОБА_10 загинули на місці пригоди (а.с.43-48).

15 травня 2021 року за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с.17).

17 травня 2021 року за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000208 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України (а.с. 18).

Постановою Хмельницької обласної прокуратури від 17 травня 2021 року матеріали досудового розслідування в кримінальних провадженнях № 0000206 за ч. 3 ст. 286 КК України та № 000208 за ст. 287 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000206 (а.с.20).

Позивачка ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000206 є потерпілою та діє в інтересах малолітніх дітей, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 17.09.2011, свідоцтвами про народження дітей від 26.03.2018 відповідно серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , а також постановою слідчого від 26 травня 2021 року, постановою слідчого від 15 червня 2021 року (а.с. 13-15, 34-42).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 19 травня 2021 року через повірену особу ОСОБА_12 (згідно довіреності від 18 травня 2021 року) ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований) уклали договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Разумей Л.О. за реєстровим № 359 (а.с. 181-183, 195).

Також, 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Разумей Л.О., як державним реєстратором, було внесено запис про право власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 42006722, дата та час державної реєстрації: 19 травня 2021 року 08:40:59) на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 19 травня 2021 року реєстровий № 359 (а.с. 205).

З довіреності від 18 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_12 (яка є матір`ю останнього та дружиною відповідача ОСОБА_1 ) безоплатно бути представником довірителя перед усіма установами, організаціями, незалежно від їх підпорядкування, організаційно - правової форми та форми власності, які знаходяться на території України, перед усіма фізичними та юридичними особами, у тому числі в державних органах, органах місцевого самоврядування, в органах нотаріату, органах Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, тощо з усіх питань, що стосуються укладення договору дарування на користь ОСОБА_1 ј частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Білогірської селищної ради Хмельницької області від 18 травня 2021 року № 4955 (а.с.188) та довідкою цієї ж селищної ради від 26 травня 2021 року № 1091 (а.с.49).

Встановивши, що ОСОБА_5 19.05.2021, через три дні після ДТП, що призвела до смерті чотирьох осіб, в тому числі ОСОБА_8 і на наступний день після пред`явлення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, подарував нерухоме майно, власником якого він є, своєму батькові ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування від 19.05.2021 з підстав його фіктивності. Адже цей оспорюваний правочин спрямований на фіктивний перехід від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що є предметом спірного договору і цей договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, а спрямований на приховування нерухомого майна з метою уникнення звернення стягнення при примусовому виконанні майбутнього вироку суду в частині відшкодування завданої позивачці шкоди. І для відновлення порушених прав позивачки підлягає до скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на ј частини спірної квартири від 19.05.2021.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

В силу положень частин 5 статті 203 ЦПК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі на відшкодування шкоди або виконання судового рішення.

Дарувальник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання зі сплати грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно потерпілої сторони, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси потерпілого і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Договори, спрямовані на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) і недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановивши, що на час укладення спірного договору дарування і безоплатного відчуження своєму батькові 1/4 частини спірної квартири ОСОБА_5 було достеменно відомо як про ДТП, що сталася за його участю, так і про внесення до ЄРДР відомостей щодо цієї ДТП і наявність кримінального провадження №0000206 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286 КК України і ст. 287 КК України та пред`явленої йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України, а отже й про відповідні наслідки таких подій та обов`язок винної особи відшкодувати потерпілим шкоду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі у цій справі (які приходяться один одному батьком та сином) вчинили оспорюваний правочин з метою виведення з власності ОСОБА_5 майна, за рахунок якого можливо було б звернути стягнення під час виконання у майбутньому судового рішення про відшкодування шкоди, завданої 15.05.2021 в дорожньо-транспортній пригоді. У зв`язку із цим суд дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір дарування є фіктивними та підлягає визнанню недійсними.

За встановлених у цій справі обставин, інший висновок не відповідав би засадам справедливості, добросовісності і розумності, оскільки укладення особою, яка заподіяла шкоду, договору дарування майна зі своїм батьком з метою приховання цього майна від звернення стягнення на нього в рахунок відшкодування шкоди свідчить, що їхня правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі).

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу неправильності застосування судом норм матеріального права, незаконності та необґрунтованості судового рішення не знайшли своє підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апелянта, що при укладенні договорів дарування права позивачки ніяким чином не могли бути порушені, оскільки ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_11 сплачено 135 000 грн не можуть братися до уваги колегією суддів, адже остання не є учасником цієї справи, а посилання на те, що потерпілій ОСОБА_3 поштою було направлено 110 000 грн, які остання відмовилась отримувати не знайшли свого підтвердження при розгляді справи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. Крім того, відчуження ОСОБА_5 своєї власності порушує права позивачки, оскільки частина квартири була тим майном, за рахунок якого позивачка могла отримати відшкодування за судовим рішенням.

Неспроможними є аргументи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 (обдарований) постійно проживає в спірній квартирі та здійснює догляд і ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги за користування таким майном, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції щодо не спрямованості спірного правочину на настання реальних правових наслідків є необґрунтованими.

Адже, як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2012 (а.с.184) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.50-54) ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 є власниками по ј частки кожен квартири АДРЕСА_1 . І згідно довідки - характеристики Білогірської селищної ради №1091 від 26.05.2021 ОСОБА_1 зареєстрований в спірній квартирі (а.с.49) та проживає там, що не заперечується останнім. А відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права в частині безпідставної відмови у задоволенні клопотання представника відповідача щодо долучення до матеріалів справи акту прийому-передачі ј частки квартири АДРЕСА_1 , судова колегія їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд вирішив зазначене клопотання у відповідності із вимогами ст. 222 ЦПК України.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, що були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай