Справа № 146/1229/21
Провадження № 22-ц/801/494/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуСправа № 146/1229/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання: Фещук К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №146/1229/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року, повний текст якого складено 06 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В.

встановив:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09 березня 2002 року по 12 жовтня 2018 року позивач проживала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час шлюб між ними розірвано. У шлюбі у сторін народилося троє дітей. За час шлюбу з відповідачем сторонами за спільно нажиті кошти було набуто спільне майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, кухні, санвузла та коридору. Придбання даної квартири відбулося згідно договору купівлі - продажу від 26.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу згоди на поділ майна між сторонами досягнуто не було. Позивач вказує, що вона разом із дітьми проживає в АДРЕСА_2 . На початку вересня 2021 року за адресою її проживання приїхав відповідач і почав вимагати, щоб вона виселялася з цього будинку. У відповідь на це позивач вказала відповідачу, що переїде до їх спільної квартири, на що відповідач відмовив, сказавши, що квартира належить лише йому. На даний час доступу до спільної квартири у позивача немає. У зв`язку з викладеним позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

21 жовтня 2021 року відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 , наступне майно: журнальний стіл з дитячої кімнати, стіл столовий, журнальний стіл з прохідної кімнати, двомісне ліжко, телевізор з вітальні, дерев`яну вагонку - 100 м. кв., кухонний стіл, морозильну камеру, автоклав, бетономішалку, корморізку, на загальну суму 50000 грн. та визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на дитячу шафу, дитячу гірку, дитячі ліжка - 2 штуки, телевізор з дитячої кімнати, тюнер, шкільний стілець, покриття з дитячої кімнати - 2 штуки, штори - 3 штуки, покриття на підлогу з прохідної кімнати, пральну машину, бойлер, дворову гойдалку, яблукорізку, холодильник, кухонні табуретки - 6 штук, мікрохвильову піч на загальну суму 50000 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з 2002 року по 2018 року дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними було придбане майно зазначене в акті описі майна від 24 вересня 2018 року. Відтак вказане майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Щодо вимог ОСОБА_1 то позивач за зустрічним позовом вказує, що вважає дані вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказана в позові квартира була отримана в результаті її обміну на належний йому відповідно свідоцтва про прийняття спадщини будинок.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 21 жовтня 2021 року прийнято до спільного розгляду та розглядати в одному провадженні із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

28 жовтня 2021 року позивачем за первісним позовом подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, кухні, санвузла та коридору та рухоме майно: вагонку дерев`яну 100 м.кв.; журнальний стіл з дитячої кімнати, журнальний стіл з прохідної кімнати; телевізор LG і тюнер; кухонний стіл; покриття на підлогу з прохідної кімнати; штори 3 штуки; бойлер; дворову гойдалку; мікрохвильову піч; бетономішалку; яблукорізку; кухонні табуретки - 6 штук; дитячі ліжка - 2 штуки; дитячу шафу та гірку; телевізор TOSHIBA; тюнер; шкільний стілець; морозильну камеру; холодильник; автоклав; ліжко двомісне; пральну машину; покриття на підлогу з дитячої кімнати - 2 штуки; корморізку; стіл столовий; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, кухні, санвузла та коридору; визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: дитячі ліжка - 2 штуки; дитячу шафу та гірку; телевізор TOSHIBA; тюнер; шкільний стілець; морозильну камеру; холодильник; автоклав; ліжко двомісне; пральну машину; покриття на підлогу з дитячої кімнати - 2 штуки; корморізку; стіл столовий на загальну суму 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень); визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, кухні, санвузла та коридору; визнати за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: вагонку дерев`яну 100 м.кв.; журнальний стіл з дитячої кімнати, журнальний стіл з прохідної кімнати; телевізор LG і тюнер; кухонний стіл; покриття на підлогу з прохідної кімнати; штори 3 штуки; бойлер; дворову гойдалку; мікрохвильову піч; бетономішалку; яблукорізку; кухонні табуретки - 6 штук на загальну суму 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року збільшені позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рухоме майно: вагонку дерев`яну 100 м.кв.; журнальний стіл з дитячої кімнати, журнальний стіл з прохідної кімнати; телевізор LG і тюнер; кухонний стіл; покриття на підлогу з прохідної кімнати; штори 3 штуки; бойлер; дворову гойдалку; мікрохвильову піч; бетономішалку; яблукорізку; кухонні табуретки - 6 штук; дитячі ліжка - 2 штуки; дитячу шафу та гірку; телевізор TOSHIBA; тюнер; шкільний стілець; морозильну камеру; холодильник; автоклав; ліжко двомісне; пральну машину; покриття на підлогу з дитячої кімнати - 2 штуки; корморізку; стіл столовий.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: дитячі ліжка - 2 штуки; дитячу шафу та гірку; телевізор TOSHIBA; тюнер; шкільний стілець; морозильну камеру; холодильник; автоклав; ліжко двомісне; пральну машину; покриття на підлогу з дитячої кімнати - 2 штуки; корморізку; стіл столовий на загальну суму 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: вагонку дерев`яну 100 м.кв.; журнальний стіл з дитячої кімнати, журнальний стіл з прохідної кімнати; телевізор LG і тюнер; кухонний стіл; покриття на підлогу з прохідної кімнати; штори 3 штуки; бойлер; дворову гойдалку; мікрохвильову піч; бетономішалку; яблукорізку; кухонні табуретки - 6 штук на загальну суму 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень).

В іншій частині збільшених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 10000 грн. (десять тисяч) гривень

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 210 грн. (двісті десять) гривень, що складаються зі сплаченого судового збору.

Повернуто ОСОБА_1 50 % сплаченого нею за квитанцією №0.0..1 від 28.10.2021 року судового збору у сумі 210 грн. (двісті десять) гривень.

Інші судові витрати за первісним позовом залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - залишено без розгляду.

Судові витрати за зустрічним позовом залишено за позивачем за зустрічним позовом, ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя нерухомого майна та поділу квартири скасувати і ухвалити в цій частині нове, про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи.

У відзиві відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

09 березня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Зубань О.О. надійшли пояснення на відзив ОСОБА_2 , в яких просить відзив ОСОБА_2 відхилити, а апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішення суду позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 оскаржує лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя нерухомого майна та поділу квартири, відповідач рішення суду не оскаржив, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області було розірвано шлюб, укладений 09.03.2002 року. Вказаний факт підтверджується копією рішення Томашпільського районного суду від 12 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 261505687від 14.06.2021 року ОСОБА_2 належить на праві власності квартира, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації: 23.01.2016 року. Підстава для держаної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 134, виданий 26.01.2011 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М..

Згідно договір купівлі-продажу від 26.01.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за № 134, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали а ОСОБА_2 купив квартиру в АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2.1. вказаного договору - за погодженням сторін продаж нерухомого майна вчиняється за 13200 гривень, які продавці одержали від покупця ще до підписання даного договору.

Відповідно до п.4.4. вказаного договору - укладення цього договору проводиться за нотаріальною згодою дружини ОСОБА_1 , яка мешкає в АДРЕСА_2 . Згода засвідчена нотаріально державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М. від 26.01.2011 року за № 133.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 21.01.2016 року зареєстрованого державним нотаріусом Томашпільської держаної нотаріальної контори Іськовою Н.М. в реєстрі за № 49, ОСОБА_2 продано, а ОСОБА_5 куплено житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_4 . Згода чоловіка покупця - ОСОБА_4 на укладення цього договору посвідчена 21.01.2016 року державним нотаріусом Томашпільської держаної нотаріальної контори Іськовою Н.М. за р.№48.

Відповідно до п.1.3. вказаного договору вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Томашпільською державною нотаріальною конторою 21.01.2011 року за р.№102.

Позивач за первісним позовом, звертаючись до суду з позовом посилалась на те, що спірна квартира придбана на спільно нажиті кошти подружжя.

Проте, на думку суду, доводи цієї позовної вимоги спростовуються показами свідків.

Аналізуючи пояснення свідків, які були попереджені судом про кримінальну відповідальності, передбачену ст. 384, 385 КК України, судом встановлено, що спірна квартира була придбана шляхом обміну будинку, який являвся особистою власністю відповідача на квартиру, яка на той час належала свідкам, з доплатою грошових коштів з боку свідків. Переоформлення житлового будинку відбулося у 2016 році після повного розрахунку.

Про придбання спірної квартири ОСОБА_2 , шляхом обміну на житловий будинок, що на праві особистої приватної власності йому належав, опосередковано свідчить і те, що продавцями квартири в наданому суду договорі купівлі-продажу від 26.01.2011 року є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та покупцем будинку, згідно договору купівлі продажу від 2.01.2016 року є ОСОБА_5 .

Також суд помилково зазначив, що жодних доказів на підтвердження того факту, що квартиру було придбано за рахунок спільно нажитих коштів подружжя, позивачем за первісним позовом не надано.

Таким чином, судом не вірно встановлено, що спірна квартира, хоча і була придбана сторонами у період шлюбу, але була придбана шляхом обміну нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як позивач ОСОБА_1 за первісним позовом (а.с. 2-6), так і позивач ОСОБА_2 за зустрічним позовом (а.с. 45-46) не заявляли вимоги про визнання удаваним договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_5 укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 26 січня 2011 року.

За твердженням ОСОБА_2 , який є відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом, фактично спірна квартира була передана йому у власність за договором міни, а не за договором купівлі продажу квартири який було вчинено сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, зазначені обставини суд першої інстанції визнав встановленими.

Отже, вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання спірного договору удаваним суд першої інстанції в порушення норм процесуального права вийшов за межі заявлених вимог, і це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із абз. 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заперечуючи факт придбання спірної квартири за рахунок спільно нажитих коштів подружжя, суд першої інстанції послався на договір купівлі - продажу житлового будинку від 21 січня 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , згідно з яким ОСОБА_2 продав успадкований ним будинок (а.с. 48-49) та на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не надала належних доказів.

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі 595/324/17).

З матеріалів справи убачається, що відповідач-позивач ОСОБА_2 , який заперечував факт, що майно набуте у період шлюбу за рахунок спільно нажитих коштів подружжя, не спростував презумпцію спільності майна подружжя.

Та відповідно до пунктів 1-4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин та відповідно до пунктів 1-4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України , рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову підлягає скасуванню та ухвалення нового про задоволення позову в цій частині повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено повністю, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1400,00 грн, за подання апеляційної скарги - 2100 грн, а всього - 3500,00 грн судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 263, 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року в частині відмови у позові про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., про визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., визнання за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., та вирішення питання стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій часині нове.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 64,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3500,00 грн, з яких 1400,00 грн - судовий збір за подання позовної заяви та 2100,00 грн - за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 05 серпня 2002 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області, адреса проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 31 жовтня 1996 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун