ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/477/22 Справа № 212/8867/21 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року, ухваленого суддею Колочко О.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 29 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 (далі- Позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що з 12.03.1985 по 21.01.1997 перебував у трудових відносинах з Виробничим об`єднанням «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач.

Працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 10.02.1997 йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова полірадикулопатія та третя група інвалідності.

В подальшому після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 27.03.2002 йому встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності безстроково.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає, у стані здоров`я позивача виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Вказав, що він постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, що призводить до стріляючого болю в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, зниження сили в них, слабкість в нижніх кінцівках. Вказані явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Через професійне захворювання та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач відчуває себе непотрібною для суспільства, рідних та близьких людиною.

Просив стягнути з відповідача як компенсацію за заподіяну моральну шкоду 270 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

В апеляційній скарзі, представник позивача, адвокат Меланчук І.В., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, просить змінити оскаржуване судове рішення, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої судом з Відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог.

При цьому скаржник вважає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не в повній мірі було враховано, що наслідками професійного захворювання у позивача, починаючи з 50 річного віку стали втрата професійної працездатності в ступені 45%, в подальшому при наступних переоглядах ступінь втрати професійної працездатності встановлено 40% безстроково, що свідчить про неможливість в майбутньому покращати стан здоров`я позивача незважаючи на курси лікування, які останній постійно проходить через отримане професійне захворювання. Вказує, що негативні зміни в житті Позивача мають місце впродовж 24 років (8760 днів) та будуть тривати і надалі, однак суд за умови втрати Позивачем 40% працездатності визначив розмір відшкодування, який фактично складає 18 грн. в день, що явно не відповідає втратам, яких зазнає Позивач щоденно.

В апеляційній скарзі Відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що АТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по цій справі, оскільки наданими Відповідачем доказами підтверджено що шахта «Гігант» де працював Позивач є власністю ДП «Кривбасшахтозакриття та ПрАТ «ЦГЗК», відповідно вони мають бути відповідачами по справі.

Також, скаржник зазначає, що Позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, оскільки суду не надано висновків медичних установ, які б підтверджували факт перенесення Позивачем моральних страждань, а документи на які посилається Позивач лише підтверджують факт втрати ним професійної працездатності і не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди.

Висновок суду першої інстанції про те, що з суми моральної шкоди не повинен утримуватись податок з доходів фізичних осіб та військовий збір суперечить нормам податкового законодавства.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Савченка П.П. , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача з викладених у скарзі підстав, просив скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 12.03.1985 по 31.01.1998 працював на машиніста бульдозера ш.Гігант ВО «Кривбасруда», та 31.01.1998 був звільнений в порядку переводу до ГНПП «Укрмеханобр» п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки Позивача (а.с.21-29).

З копії Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21 січня 1997 року, вбачається, що на підприємстві шахта Гігант ВО «Кривбасруда», проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 -хронічна попереково-крижова полірадикулопатія, вказано причини професійного захворювання - тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, вимушеної робочої пози та несприятливого мікроклімату (а.с. 16-17).

Згідно копії довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 10.02.1997 ОСОБА_1 первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 45% у зв`язку з професійним захворюванням, та встановлено третю групу інвалідності (а.с.10).

В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди в ЛТЕК 21.01.1998, 10.03.1999, 30.03.2000 27.03.2002, і відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 27.03.2002 йому було встановлено, повторно 40% втрати професійної працездатності по хронічній попереково-крижовій полірадикулопатії безстроково з 01 березня 2002 року, із встановленням 3 групи інвалідності (а.с. 10-15).

Матеріалами справи встановлено, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 10.02.1997 року, коли ОСОБА_1 вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що саме АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда» на якому тривалий час працював Позивач (ш.Гігант) та отримав професійне захворювання, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, тому роботодавець повинен відшкодувати Позивачеві завдану моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, який становить 40 %, наявність третьої групи інвалідності, час, протягом якого позивач працював у відповідача на посаді, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним до стягнення розміром моральної шкоди, стягнутої з Відповідача на користь Позивача, та не погоджується з доводами сторони Відповідача, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем по справі, а також доводами сторони позивача щодо завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних правовідносин (10.02.1997 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону «Про інформацію», ст.44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5).

На час встановлення Позивачеві професійного захворювання-10.02.1997 діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві Позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність, первинно у розмірі 45%, в подальшому - в розмірі 40% з встановленням третьої групи інвалідності, що після втрати працездатності, у Позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на це покращення в стані здоров`я відсутнє, тому він має право на її відшкодування, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Доводи сторони Відповідача про те, що АТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі і не може нести обов`язку по відшкодуванню Позивачеві моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в судовому рішенні.

Так, рішеннями судів всіх інстанції неодноразово було встановлено наступне.

з 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант» на якій працював Позивач та отримав професійне захворювання.

Наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 06 жовтня 1997 року №120 було ліквідовано з 07.10.1997 структурні одиниці об`єднання шахти «Гігант» та «Родіна» та створено на їх базі структурну одиницю шахтоуправління «Родіна».

Відповідно до пункту 1 наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року №12 було створено в складі об`єднання на правах структурної одиниці з фінансуванням з державного бюджету на базі шахти «Гігант» шахтоуправління «Родіна» шахту «Гігант-Дренажна», працюючу в спеціальному режимі гідрозахисту.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №262 створено державне підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» («Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого виробничого об`єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Згідно розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року до державного підприємства «Кривбасгідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт рудоуправління Першотравневе, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» виробничого об`єднання «Кривбасруда». Більша частина цих активів залишилася на балансі виробничого об`єднання «Кривбасруда» (зокрема, залишкова вартість активів, що залишилась виробничому об`єднанню «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396 крб, тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696 крб), що підтверджується актами приймання-передачі основних фондів та майна станом на 01 липня 1998 року.

Наказом Міністерства промислової політики України №262 від 29 липня 1998 року створено підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів Державного виробничого об`єднання (ДВО) «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав і обов`язків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Наказом від 11 вересня 1998 року №139 виключено зі складу структурних одиниць виробничого об`єднання «Кривбасруда» шахти «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» та створено на їх базі нове підприємство - державне підприємство «Кривбасгідрозахист».

Наказом Міністерства промислової політики України №203 від 25 квітня 2002 року здійснено реорганізацію державного підприємства «Дирекція по реструктуризації гірничорудних підприємств Кривбасу шляхом перетворення у державне підприємство «Кривбасреструктуризація». На новостворене підприємство покладалась функція з із забезпечення виконання визначених проектами з реструктуризації шахти «Гігант» заходів з ліквідації об`єктів гірничорудних підприємств, післяліквідаційного моніторингу та усунення негативних екологічних наслідків їх діяльності, з фінансуванням витрати, пов`язаних з виконанням цих функцій.

Відповідно до наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року №423 з 01 жовтня 1989 року було ліквідовано наступні структірні підрозділи: рудоуправління Першотравневе, рудоуправління ім.Леніна, рудоуправління імені Комінтерна, рудоуправління імені К.Лібкнехта, контору промзв`язку. Створено у складі об`єднання наступні підрозділи шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», імені Леніна, імені Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», імені Валявко, управління соціальних підрозділів.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з п.2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року №347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

28.05.2021 рішенням загальних зборів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» змінено найменування на Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР (який був чинним на момент перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час перейменуваннявиробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обовязки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева», новостворені з 20 січня 1998 року шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин Позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда» (31.01.1998), а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Висновок суду базується, зокрема, на дослідженому розподільчому балансі щодо обсягу майнових прав та обов`язків управління «Кривбасгідрозахист» та виробничого об`єднання «Кривбасруда» від 01 липня 1998 року.

Надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за встановлених у цій справі обставин правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда» (у структурному підрозділу якого працював ОСОБА_1 ) є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а не ліквідоване ДП «Кривбасгідрозахист» (створене після припинення Позивачем трудових відносин з ВО «Кривбасруда»).

Зазначені правові висновки висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої Позивачеві внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, зокрема стпупінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також дотримався засад розумності і справедливості.

Доводи Відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, і як правильно зазначив суд, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а, отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеню, у зв`язку з чим зазначені Відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Немайнова шкода, спричинена ушкодженням здоров`я, не підлягає оподаткуванню. Така позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц.

Доводи апеляційної скарги Відповідача не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду по суті спору та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів у справі. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат не має, проте з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, у відповідності до положень ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2400 грн. за подання позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду (1600 грн. х 150%= 2400 грн.).

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання позивачем апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: