ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/212/22 Справа № 172/609/20 Категорія 81 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Редько Сергія Миколайовича

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року

у цивільній справі за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 16 серпня 2016 року, 27 лютого 2017 року, 21 серпня 2017 року, 06 лютого 2018 року та 06 серпня 2018 року до управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, їй була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на новий строк, надавши копію рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року про визнання батьківства, за змістом якого, у 2007 році ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_1 , але їх сім`я розпалась на початку 2014 року. Починаючи з серпня 2014 року ОСОБА_1 почала проживати з ОСОБА_3 , мали спільний побут та у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиач зазначає, що при оформленні документів для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, ОСОБА_1 свідомо надала неповну інформацію про склад сім`ї та не задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживала однією сім`єю та пов`язана спільним побутом.

У зв`язку з прихованням обставинам, які впливають на призначення і виплату державної соціальної допомоги, ОСОБА_2 були надміру виплачені бюджетні кошти в сумі 89984,01 грн. за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2019 року.

Термін повернення надміру виплачених бюджетних коштів встановлено з 26 березня 2019 року у місячний термін, однак на теперішній час кошти не повернуто.

Крім того вказує, що управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради відповідно до рішень Дніпровської міської ради від 23 січня 2019 року та Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 14 лютого 2019 року припинило свою діяльність, як юридична особа шляхом приєднання до Центрального УСЗН Дніпровської міської ради, і всі права та обов`язки управління перейшли до правонаступника.

На підставі викладеного просить, стягнути з відповідача на свою користь надміру нараховані суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 89 984,01 грн. та судові витрати у справі в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надміру нараховані суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 89 984, 01 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки відповідач безпідставно отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям не повідомивши позивача про склад сім`ї та не задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживала однією сім`єю та пов`язана спільним побутом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Редько С. М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, та ґрунтується на припущеннях, оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки відсутні докази в підтвердження факту приховування відповідачем майнового стану, а саме, не відображення в декларації відомостей про склад сім`ї та дохід чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживала однією сім`єю та пов`язана була спільним побутом, оскільки з останнім на час отримання вищезазначеної соціальної допомоги не проживала, на підтвердження чого надала відповідні довідки, долучив до апеляційної скарги.

Звертає увагу колегії суддів, що факт спільного проживання з ОСОБА_3 встановлено на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, ухваленого у справі про встановлення батьківства ОСОБА_3 та внесення відповідних змін до актового запису про народження малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розгляду справи питання їх спільного проживання у період призначення державної соціальної допомоги не вирішувалося та не було предметом розгляду.

Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради Управління подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 серпня 2016 року, 27 лютого 2017 року, 21 серпня 2017 року, 06 лютого 2018 року та 06 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернуталася до управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, правонаступником якого є Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішень УСЗН Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, ОСОБА_1 була призначена соціальна допомога з 01 вересня 2016 по 28 лютого 2017 року у розмірі 2 524,17 грн., з 01 лютого 2017 по 31 липня 2017 року у розмірі 2 822,15 грн., з 01 серпня 2017 по 31 січня 2018 року у розмірі 2 988,45 грн., з 01 лютого 2018 по 31 липня 2018 року у розмірі 3 128,11 грн., з 01 серпня 2018 по 31 січня 2019 року у розмірі 3 246,44 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Соборного районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про встанолення батьківства та внесення змін до актового запису про народження задоволено.

Вказаним рішенням встановлено, що з 2017 році ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , але на початку 2014 року сім`я розпалась, та з серпня 2014 року вона почала проживати з ОСОБА_3 , з яким вони мали спільний побут та у них в подальшому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, батьком дитини був записаний ОСОБА_2 , оскільки з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 10 квітня 2015 року, не пройшло 10 місяців.

Таким чином, вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили спростовуються доводи відповідача щодо факту її не проживання з ОСОБА_3 .

Із декларацій про доходи та майновий стан, які відповідач ОСОБА_1 заповнювала при зверненні до управління соціального захисту населення із заявами про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям видно, що остання вказала неповну інформацію про склад її сім`ї та не задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживала однією сім`єю та була пов`язана спільним побутом.

16 серпня 2016 року, 27 лютого 2017 року, 21 серпня 2017 року, 06 лютого 2018 року та 06 серпня 2018 року під час заповнення заяв про призначення соціальної допомоги, компенсації та пільг позивачем ОСОБА_1 повідомлено про зобов`язання у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсації та пільг, повідомити про це органи соціального захисту населення.

Відповідно до довідки Центрального УСЗН Дніпровської міської ради ОСОБА_1 отримала за період з 01 серпня 2016 по 31 січня 2019 року державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 89 984,01 грн.

28 березня 2019 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про переплату соціальної допомоги № 618/07 від 26 березня 2019 року з необхідністю повернути надміру перераховану суму коштів у розмірі 89 984,01 грн. в місячний термін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час отримання першою соціальної допомоги, у зв`язку з чим дійшов висновку про недобросовісну поведінку з боку відповідача, яка проявилася в навмисному поданні недостовірної інформації для отримання соціальної допомоги та наявність у останньої обов`язку повернення безпідставно набутих бюджетних коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, позивачем будь-яких доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 саме у спірний період часу, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не було надано.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250), соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема,декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наявність судового рішення про встановлення походження малолітньої дитини не позбавляє малозабезпечену сім`ю, в якій виховується двоє неповнолітніх дітей, права на отримання державної соціальної допомоги на підставі частини другої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

В матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 недобросовісно набула отримані кошти, оскільки проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 у спірний період часу, зокрема з 01 серпня 2016 по 31 січня 2019 року.

Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, наявність на утриманні дітей, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Таким чином, суд з урахуванням положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, вважає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт недобросовісної поведінки з боку відповідача, яка проявилася в навмисному поданні недостовірної інформації для отримання соціальної допомоги, отже наявність у неї обов`язку щодо повернення безпідставно набутих бюджетних коштів є неможливим, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у задоволені позову слід відмовити за недоведеністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не в повному об`ємі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, надав неналежну правову оцінку доказам у справі, що призвело до постановлення рішення, яке не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Внаслідок зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Редько Сергія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відмовити.

Стягнути з Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 153 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова