Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6642/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі - головуючий - суддя Кашуба А.В., при секретарі судових засідань Чернянчук К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03.11.2020 року №5488 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 85082,84 долари США, що згідно офіційного курсу гривні щодо долара США 28,58 грн становить 2431667 грн, та 1500 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. було відкрито виконавче провадження №63793547 з примусового стягнення заборгованості з нього на користь відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса від 03.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.

Однак, позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та як вчинений з грубим порушенням процедури: вчинений не на оригіналі документа, а на окремому аркуші, позивачка не отримувала повідомлення про погашення заборгованості. Крім того, позивачка стверджує, що рішенням Виноградівського районного суду від 20.09.2013 з позивачки вже стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №1622 від 25.09.2007, станом на 31.05.2013, відтак із того часу строк надання кредиту сплив, мало бути припинено нарахування процентів і пені. Заборгованість, визначена у виконавчому написі , є спірною.

Ухвалою суду від 23.12.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 17.01.2022, на яке викликано учасників справи. Відповідачу та третім особам надіслано копію позовної заяви із додатками.

Підготовче судове засідання було відкладено на 17.02.2022 у зв`язку із неявкою відповідача і третіх осіб та неповідомлення про причини неявки.

До 17.02.2022 відповідач надіслав «письмові пояснення», у яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позиція мотивована тим, що насправді відповідач направив позивачу повідомлення про порушення основного зобов`язання 01.09.2020, у якому повідомило, що за кредитним договором №1622 від 25.09.2007 є заборгованість у розмірі 85082,84 доларів США. Заперечень ОСОБА_1 на надіслала. Тому відповідач вважає виконавчий напис законним.

Крім того, відповідач надав суду завірені копії: кредитного договору, Договору відступлення прав вимоги, розрахунок суми заборгованості, підтвердження направлення повідомлення про добровільне погашення заборгованості.

Позивач подав до суду заяву, у якій просить провести судовий розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача адвокат Галдецький Я. подав письмове клопотання про судовий розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідач скористався правом на висловлення позиції щодо підстав та предмету позову, подав «письмове пояснення», де виклав заперечення проти задоволення позовних вимог та свої аргументи.

Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. подав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу без його участі.

У судове засідання на судовий розгляд справи третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не з`явився. Не повідомив причин неявки. Заяв про відкладення судового засідання, як і письмових заяв іншого змісту, не надходило.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, суд вирішив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд встановив, що 03.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5488, яким нотаріусом запропоновано: стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в розмірі 85082,84 долари США, що згідно офіційного курсу гривні щодо долара США 28,58 грн становить 2431667 грн, та 1500 грн. Це заборгованість за кредитним договором №1622 від 25.09.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 (а.с. 13)

Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області відкрито виконавче провадження №63793547 та постановою від 12.07.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. (а.с.10-11).

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм суд зробив наступні висновки.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду за клопотанням сторони позивача від приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було витребувано документальні докази, а саме копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, в тому числі документи, які підтверджують правонаступництво усіх прав та обов`язків за ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Ухвала суду про витребування доказів виконана не була.

Позивач заперечує наявність законних підстав для визначення заборгованості за вказаним кредитним договором за період із 01.09.2017 по 01.09.2020.

Так, суд дослідив матеріали цивільної справи №299/2583/13 та встановив, що Рішенням Виноградівського районного суду від 20.09.2013 з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» (правонаступника кредитора) достроково стягнуто заборгованість, визначену станом на 31.05.2013, за кредитним договором №1622 від 25.09.2007 зі строком дії до 24.09.2014. Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист (а.с.62 цивільної справи №299/2583/13). Суд прийшов до висновку, що кредитор скористався правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого припинилося право нарахування процентів, неустойки та інших платежів, передбачених умовами договору. Відтак, суд приймає доводи позивача про спірність заборгованості за кредитним договором, на підставі якого видано оскаржуваний виконавчий напис.

Крім того, суд вважає, що на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Строк дії кредитного договору та термін кредитування визначено до 24.09.2014, а отже з дня настання права вимоги до дати вчинення виконавчого напису (03.11.2020) минуло більш як три роки. Законом не встановлено іншого строку давності для вимоги, за якою видано виконавчий напис. Відтак, нотаріус не мав законних підстав вчиняти оскаржуваний виконавчий напис.

Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, керуючись ч.10 ст.84, ч.4 ст.81 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03.11.2020 року № 5488.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с.7).

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн у рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 49, 76,77-81, 82, 89, 265, 272, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03.11.2020 року №5488 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №1622 від 25.09.2007 у розмірі 85082 доларів США та 1500 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (вул.Вікентія Хвойки, 21, м.Київ, 04655) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба