РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Мукачево Справа №303/5841/20
2/303/143/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1
до відповідача ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради
про визначення місця проживання дитини з батьком,
та зустрічним позовом ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради
про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
За участю:
позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ;
представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3
представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4
представника третьої особи Степанової О.Р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина) разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що з 16 травня 2015 року по 4 травня 2020 року вони з відповідачем перебували в шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_6 . У вересні 2020 року відповідач з сином переїхала жити до її батьків. На даний час між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи те, що він має самостійний дохід, постійне місце проживання, сталий графік роботи, може забезпечити належний всебічний розвиток дитини, тому просить визначити місце проживання сина разом з ним. При цьому зазначає, що: відповідач не має житла, в неї нестабільний графік роботи; така зловживає алкогольними напоями.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 подано зустрічний позов про визначення місця проживання ОСОБА_7 разом з нею.
Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовуються доводами про те, що вимоги за первісним позовом є необґрунтованими, а якнайкращим інтересам Дитини відповідатиме визначення місця проживання сина разом з нею. Доводи первісного позивача щодо зловживання алкоголем залишились доказово не підтвердженими.
На підставі ухвали суду від 18 грудня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_8 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .
У поданому відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, з посиланням на те, що позивачем за зустрічним позовом не додано доказів на підтвердження обставин викладених в зустрічній позовній заяві. Зазначена у зустрічному позові інформація не відповідає дійсності та є надуманою.
Від уповноваженого представника третьої особи до суду надійшов висновок щодо вирішення первісного та зустрічного позовів від 03.02.2021 №151/01-32.
22.02.2021 від позивача за первісним позовом надійшли заперечення щодо висновку органу опіки та піклування із клопотанням не приймати такий до уваги як недостатньо обґрунтований.
Прийнявши участь у судовому розгляді справи, позивач за первісним позовом та її представник у повній мірі підтримали заявлені позовні вимоги, із підстав вказаних у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.
Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. При цьому просив задоволити вимоги за зустрічним позовом з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.
Уповноважений представник третьої особи при винесенні рішення просила врахувати вік дитини та поданий висновок.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала на відомі їй факти зловживання ОСОБА_8 алкогольними напоями.
Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року по справі призначено судово-психологічну експертизу, провадження в справі зупинено.
10 січня 2022 року до суду надійшов висновок експерта від 31.12.2021 №СЕ-19/107-21/2702-ПС.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Передаючи на розгляд суду первісний та зустрічний позови, які є предметом даного судового розгляду, кожен з батьків просить визначити місце проживання ОСОБА_7 разом з ним.
Отже суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин справи, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.
Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.
У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.
Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою визначення місця проживання ОСОБА_7 та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення прав у контексті із вимогами за предметом первісного та зустрічного позовів.
2. При вирішенні переданого на розгляд суду спору за первісним позовом у контексті із заявленими зустрічними вимогами ОСОБА_9 доказуванню підлягають обставини з приводу якнайкращого забезпечення інтересів ОСОБА_7 .
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2015. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання Дитини в розмірі 2000,00 гривень (а.с. 12-13).
Також сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 вересня 2020, а.с. 11).
Згідно з даними свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 9 вересня 2021 року ОСОБА_8 9 вересня 2021 року змінила ім`я, прізвище, власне ім`я, по батькові після зміни імені на ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
З даних акту обстеження умов проживання від 07.12.2020 за адресою: АДРЕСА_2 (місце проживання матері та дитини) вбачається, що квартира складається з 2 кімнат, кухні, коридору, санвузла, ванної кімнати та належить бабусі ОСОБА_7 ; умови проживання задовільні, квартира обставлена меблями, наявна побутова сучасна техніка та комунальні зручності, в дитини є окреме спальне місце, місце для відпочинку, багато іграшок; умови проживання та утримання ОСОБА_5 хороші, хлопчик любить свою маму, Дитина забезпечена всім необхідним.
Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 04.01.2021 №6/0/61-21 за адресою: АДРЕСА_1 (місце проживання батька) квартира складається з 3 кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та санвузлу; для дитини облаштована окрема кімната, де наявні місця для заняття, сну, відпочинку, іграшки та книжечки; для ОСОБА_7 за вказаною адресою створені хороші умови для виховання та розвитку, ОСОБА_6 любить тата.
Згідно з даними:
- довідки про доходи від 14 вересня 2020 року №10-27/414, від 1 лютого 2022 року №10-27/46 вбачається, що ОСОБА_1 працює в Мукачівському центрі позашкільної освіти на посаді директора, за період з серпня 2021 року по січень 2022 року його дохід складає 126428,65 гривень;
-довідки про доходи від 13.10.2020 ОСОБА_8 працювала ц в/ч НОМЕР_3 на посаді медичної сестри;
-довідки про доходи від 11.03.2022 №01 ОСОБА_10 працює у ТОВ «ОКСФОРД МЕДІКАЛ ЗАКАРПАТТЯ» з 07.12.2021 по даний час на посаді медичного реєстратора, її дохід за період з 07.12.2021 по 28.02.2022 становить 13119,59 грн.
Дані сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 11.11.2020 серії 12ЯЯТ №392804 (дійсний до 11.11.2022), медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 11.11.2020 серії 12ЯЯУ №989656 (дійсний до 11.11.2022) свідчать про те, що у ОСОБА_9 наркологічних, психіатричних показань до провадження не виявлено, а дані довідки від 21.05.2021 свідчать про те, що ОСОБА_1 в психіатричному кабінеті Мукачівської Центральної районної лікарні на «Д» обліку не перебуває.
З 8 вересня 2020 року Дитина відвідує ДНЗ №8, любить своїх батьків, бабусю, дідуся. Дитина завжди чиста та охайна, всі члени сім`ї цікавляться успіхами дитини (психолого-педагогічна характеристика на дитину ОСОБА_5 від 01.12.2020 №01-10/96).
Дані довідок про стан виконання батьківських обов`язків батьками дитини від 16.09.2020 №64/01-10 та від 03.12.2020 №69/01-10, видані завідувачем Мукачівського дошкільного навчального закладу №19 К. Грицу суд визнає недостовірними доказами та до уваги не приймає, оскільки такі видані однією особою приблизно в один період, але містять суперечливі дані щодо одних і тих самих фактичних обставин справи.
У поданому суду висновку органу опіки і піклування Мукачівської міської ради щодо розв`язання спору за первісним та зустрічним позовом від 03.02.2021 №151/01-32 вказується на доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, з урахуванням віку дитини, ставлення дитини до батьків, стану виконання ними батьківських обов`язків, наявності у кожного з них належних матеріально-побутових умов для утримання та виховання дитини.
В свою чергу, згідно з даними висновку експерта від 31.12.2021 №СЕ-19/107-21/2702-ПС Дитина спроможна виявляти прихильність до кожного з батьків та не спроможний надавати оцінку ставленню кожного з батьків до нього; наявні ознаки залучення ОСОБА_5 в емоційний конфлікт між батьками, а також ознаки психологічного індукування з боку батька, що має ймовірний вплив на думку дитини; Дитина бажає проживати із батьком, і з матір`ю; визначення доцільним та найбільш сприятливих умов для проживання ОСОБА_7 виходить за межі компетенції експерта; ознак негативного психологічного сприйняття Дитиною сім`ї ОСОБА_8 , не виявлено.
3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Нормами статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно зі статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст. 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури.
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
У поданому суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради зазначено за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_7 разом з матір`ю.
Надаючи правову оцінку вищевказаному висновку органу опіки та піклування слід зазначити, що нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, у висновку органу опіки і піклування Мукачівської міської ради щодо розв`язання спору за первісним та зустрічним позовом, за умови однакового врахування обставин щодо віку дитини, ставлення дитини до батьків, а також виконання ними батьківських обов`язків та матеріально побутових умов кожного з них вказано на доцільність проживання дитини разом з ОСОБА_9 , з огляду на відсутність виняткових обставин для розлучення дитини зі своєю матір`ю.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.
При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).
Вирішуючи таку категорію спорів, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.
В процесі судового розгляду справи судом встановлено наявність належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька, - для проживання і виховання ОСОБА_7 , однакової прихильності дитини до обох батьків, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини та відсутність вищевказаних негативних моментів в їх житті.
При цьому, твердження позивача за первісним позовом щодо зловживання ОСОБА_9 алкогольними напоями, так і твердження ОСОБА_9 щодо зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями залишилися доказово непідтвердженими.
Заслухані судом під час судового розгляду справи покази свідка не мають жодного доказового значення для вирішення спору, оскільки твердження свідка не підтверджені жодними фактичними даними, письмовими доказами, висновками експертів тощо.
Також і наведені ОСОБА_1 аргументи та доводи відносно нехтування матір`ю ОСОБА_7 своїх материнських обов`язків та наявності певних негативних моменті у її поведінці залишилися доказово непідтвердженими, тому не можуть враховуватися при з`ясуванні питання щодо забезпечення якнайкращих інтересів ОСОБА_7 .
На час судового розгляду справи компетентним органом рішення щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком не було прийнято, тому відсутність можливості у ОСОБА_7 на спілкування зі своєю матір`ю, не може відповідати якнайкращим інтересам ОСОБА_7 на забезпечення її гармонійного розвитку в умовах турботи та любові, а також практичної реалізації принципу рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей.
Дитина сторін є особою малолітнього віку, тому для неї вкрай необхідним є контакт з матір`ю для забезпечення її нормального психоемоційного стану та відчуття благополуччя. Для малолітнього ОСОБА_5 у шестирічному віці має значення не тільки наявність в одного з батьків належних матеріально побутових умов та їх працевлаштованість. В такому віці дитина повинна відчувати себе вільною у можливості спілкування з обома батьками.
Як вже було констатовано судом перед цим, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу повинні бути визначенні та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Разом з тим, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи те, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання ОСОБА_7 та забезпечити доброзичливе спілкування ОСОБА_7 з ними обома, суд вважає за можливе визначити місце проживання ОСОБА_7 разом з матір`ю, що відповідатиме її якнайкращим інтересам.
В свою чергу, батько ОСОБА_7 , який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку останньої, тому має право та обов`язок піклуватися про здоров`я Дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким Дитина буде проживати.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, з урахуванням висновків органу опіки та піклування, у контексті першочергового врахування інтересів ОСОБА_7 , які переважають над інтересами батьків, з урахуванням того, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, суд приходить до висновку щодо задоволення зустрічного позову, що виключає можливість задоволення первісних позовних вимог.
Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
4. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача за зустрічним позовом слід покласти обов`язок зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
УХВАЛИВ:

1.У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.
2.Зустрічний позов ОСОБА_2 - задволити.
3. Місце проживання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
4. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) гривень судового збору.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
7. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради (м.Мукачево, пл. Духновича, 2).
Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 24.03.2022.