Провадження № 22-ц/802/367/22 Категорія: 32 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв», ОСОБА_1 про стягнення збитків за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» (далі - ТОВ «Кріс-Віт Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 квітня 2010 року уклало із відповідачем ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 3,5274 га, кадастровий номер :04:000:1332, яка розташована у Луцькому районі Волинської області, для здійснення сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Договір було належним чином зареєстровано у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Також позивач вказував, що на початку 2016 року із запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень йому стало відомо про укладення між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» (далі - ТОВ «Україна-Баїв») 01 грудня 2015 року нового договору оренди цієї ж земельної ділянки. За його позовом рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2017 року, яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, зазначений повторний договір оренди земельної ділянки був визнаний недійсним та скасовано державну реєстрацію речових прав оренди ТОВ «Україна-Баїв» за цим договором.

Крім того позивач зазначав, що у зв`язку із викладеними обставинами він був позбавлений можливості користуватися орендованою ним земельною ділянкою та здійснювати свою основну господарську діяльність, як наслідок за 2016-2017 роки він зазнав збитків у розмірі 21 320 грн 43 коп., що підтверджується відповідним висновком судового експерта.

Ураховуючи наведене, позивач ТОВ «Кріс-Віт Україна» просив суд стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Україна-Баїв», ОСОБА_1 на його користь 21 320 грн 43 коп. завданих збитків та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року позов ТОВ «Кріс-Віт Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» завдані збитки у розмірі 21 320 грн 43 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» 3 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кріс-Віт Україна» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Кріс-Віт Україна», не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що на момент укладення повторного договору оренди землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був відсутній відповідний запис про позивача як орендаря цієї земельної ділянки, у зв`язку з чим жодних перешкод на укладення нового договору не було. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування шкоди, пославшись на неналежний доказ, а саме висновок експерта. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ТОВ «Кріс-Віт Україна».

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи у цій справі відмовлено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 22 березня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 квітня 2010 року в с. Одеради Луцького району Волинської області між позивачем ТОВ «Кріс-Віт Україна» (орендарем) та відповідачем ОСОБА_1 (орендодавцем) було укладено договір оренди землі № 23, згідно умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове, платне користування строком на 10 років земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва площею 3,5274 га, кадастровий номер :04:000:1332. Вказаний договір у встановленому порядку був зареєстрований 21 серпня 2010 року у Луцькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» та Управлінні Держкомзему у Луцькому районі. Відповідно до пунктів 37-39, 42 та 43 цього договору його дія припиняється у разі: закінчення строку, на який їх було укладено; придбання орендарем земельних ділянок у власність; викупу земельних ділянок для суспільних потреб або примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється достроково шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору. Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань та обов`язків, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати на судове провадження, якщо таке має місце. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних, доходи які орендар міг би реально отримати в разі неналежного виконання умов договору, у разі дострокового розірвання договору через порушення його умов орендодавцем, останній має відшкодувати орендарю комерційні збитки, які розраховуються на підставі бухгалтерського обліку/розміру родючості ґрунту. Орендар передає ділянку тільки після отримання відшкодування (а.с.10-12, том 1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2017 року у цивільній справі №161/2206/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, визнано недійсним повторний договір оренди землі № 968, укладений 01 грудня 2015 року (щодо земельної ділянки площею 3,5274 га, кадастровий номер :04:000:1332, адреса - с. Одеради Луцького р-ну Волинської області), сторонами якого були ОСОБА_1 , як орендодавець, і ТОВ «Україна-Баїв», як орендар, та скасовано державну реєстрацію цього договору (запис про речове право № 12708501 від 23 грудня 2015 року) (а.с.14-30, 32-44, том 1).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 повторно, не розірвавши попередній договір оренди землі, передав цю ж саму земельну ділянку площею 3,5274 га, кадастровий номер :04:000:1332 в оренду ТОВ «Україна-Баїв», що стало підставою для визнання недійсним повторного договору, оскільки земельна ділянка на цей час вже перебувала в оренді позивача ТОВ «Кріс-Віт Україна».

З висновку судово-економічної експертизи від 09 жовтня 2020 року, який підготовлений судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І. Ю., слідує, що розмір збитків (упущеної вигоди) ТОВ «Кріс-Віт Україна» за 2017-2018 роки, заподіяних незаконною передачею орендованої товариством земельної ділянки площею 3,5274 га, кадастровий номер :04:000:1332, власником якої є ОСОБА_1 для ТОВ «Україна-Баїв», становить 21 320 грн 43 коп. (а.с.54, том 2).

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

Пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з моменту укладення між відповідачем ОСОБА_1 як орендодавцем і ТОВ «Україна-Баїв» як орендарем нового договору оренди земельної ділянки та до моменту визнання його недійсним, первинному орендарю - позивачу ТОВ «Кріс-Віт Україна» було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди.

Статтею 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Спільною вважається шкода, як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльність двох або більше осіб.

Причинний зв`язок між кожною дією і наслідком повинен бути прямим, а не опосередкованим.

Водночас суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідальним у завданні збитків позивачу у зазначеному вище розмірі є саме відповідач ОСОБА_1 , оскільки відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів у солідарному порядку лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права ТОВ «Україна-Баїв» на користування спірною земельною ділянкою було проведено на підставі договору оренди землі № 968 від 01 грудня 2015 року, укладеним відповідачем ОСОБА_1 та товариством. ОСОБА_1 порушуючи умови попереднього договору оренди землі, укладеного з позивачем ТОВ «Кріс-Віт Україна», не припинивши його дію, повторно уклав договір з новим орендарем ТОВ «Україна-Баїв» на цю ж саму земельну ділянку, чим безпідставно позбавив права позивача на користування орендованою земельною ділянкою, тим самим завдав йому збитки у вигляді упущеної вигоди.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відповідальність саме відповідача ОСОБА_1 , оскільки шкода заподіяна лише винними діями орендодавця спірної земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підлягає відшкодуванню останнім.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ТОВ «Кріс-Віт Україна» є законним та обґрунтованим.

Наведені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: