Справа № 464/6968/20 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/4334/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 червня 2020 року близько 13 год. 35 хв. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 302, а саме: на прилеглій території торговельного центру «Епіцентр К» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Стверджує, що ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що підтвердив своїм підписом в європротоколі, який, на його думку, є належним доказом вини заподіювача шкоди. Зазначає, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №15040 від 09 листопада 2020 року вартість відновлювального ремонту становить 78 381.64 грн., в тому числі і з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_2 вартість ремонту становить 41 473.68 грн., а витрати за складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження становили 2500 грн. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована ПрАТ «АСК «Скарбниця», однак відповідачем відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування. Вважає, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом, з врахуванням коефіцієнта зносу, включаючи витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження відшкодовуються страховиком заподіювача шкоди, відтак підлягають стягненню з ПрАТ «АСК «Скарбниця» в розмірі 41 473.68 грн. Крім того, з ОСОБА_2 , як з винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 36 907.96 грн. Звертає увагу, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, відтак за період з 22 червня 2020 року по 02 грудня 2020 року з ПрАТ «АСК «Скарбниця» підлягає стягненню пеня в розмірі 2 230.02 грн. Наголошує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження його майна, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн.

З наведених підстав просить:

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 41 473.68 грн. страхового відшкодування, 2500 грн. витрат на проведення експертизи та 2 230,02 грн. пені, а всього 46 203.70 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 41 473.68 грн. страхового відшкодування, 2500 грн. витрат на проведення експертизи та 2 230,02 грн. пені, а всього 46 203.70 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 840.80 грн. судового збору.

Судові витрати, понесені позивачем в розмірі 840.80 грн. залишено за позивачем.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) не є визнанням особою цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що в матеріалах справи є два висновки експертів, жоден з яких не спростований, відповідно до яких в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 09 червня 2020 року близько 13 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на прилеглій території торговельного центру «Епіцентр К», є два винуватці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не призначалася судова експертиза для з`ясування винуватців дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути суму в розмірі 20 736.84 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року призначено на 16 год. 00 хв. 14 березня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 24 березня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 14 березня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 24 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 09 червня 2020 року о 13.35 год. по вул. Городоцька, 302 в м. Львові, на території ТЦ «ЕПІЦЕНТР К» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «Форд», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 забезпечена полісом № ЕР-190490552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ СК «Брокбізнес», а цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на цей момент забезпечена полісом № АО-4978036 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ СК «Скарбниця».

09 червня 2020 року учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

22 червня 2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке мотивовано тим, що подія, яка трапилася 09 червня 2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , не визнається страховиком, як страховий випадок.

Згідно із висновком від 31 серпня 2020 року № 054-20 за результатами проведення автотехнічного дослідження обставин та механізму ДТП за участю автомобілів «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 та «Форд», номерний знак НОМЕР_2 , в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля автомобілів «Фольксваген» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам ПДР в частині руху територією паркувального майданчика у протилежному напрямку відносно встановленого схемою організації дорожнього руху, визначеного дорожньою розміткою 1.18 розділу 34 ПДР і вказана невідповідність його дій знаходилась у причинному зв`язку з виникненням ДТП з технічної точки зору.

25 вересня 2020 року ПрАТ СК «Брокбізнес» прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування ОСОБА_2 , яке мотивовано тим, що вина страхувальника ОСОБА_1 у вчиненні події, яка трапилася 09 червня 2020 року, відсутня.

Згідно із висновком від 09 листопада 2020 року № 15040 експертного автотоварознавчого дослідження по зверненню ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 78 381 грн 64 коп., а з урахуванням 41 473 грн 68 коп.

Згідно із висновком експерта від 13 квітня 2021 року № 1466 за результатами проведеного комісійного інженерно-транспортного дослідження за звернення ПрАТ АСК «Скарбниця» з технічної точки зору, причиною ДТП за участю автомобілів «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 та «Форд», номерний знак НОМЕР_2 , була невідповідність дій водія автомобіля «Форд» вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «прилегла територія», «перехрестя», «проїзна частина») та 10.11 ПДР України.

Протокольною ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення по справі повторної судової автотехнічної експертизи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства є належним доказом обставин скоєння ДТП та вини особи, що таку вчинила ОСОБА_2 , який в розділі «Мої зауваження» вказав: провину визнаю, зауважень немає. З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність страхового випадку, та стягнення страхового відшкодування, розмір якого страховиком не оспорено. У зв`язку із цим, стягненню підлягають пеня та витрати за проведене позивачем дослідження вартості матеріального збитку. У позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , які непідтверджені позивачем, місцевий суд відмовив.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, у часниками справи в апеляційному порядку не оскаржується.

Проте з висновками суду в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ АСК «Скарбниця», колегія суддів погодитись не можна з огляду на таке.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Згідно з пунктом 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц дійшла висновку, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що звільнення від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону № 1961-IV, є звільненням від відповідальності за порушення публічного права, та не є доказом вини того чи іншого учасника такої ДТП, адже вирішальним для цього є кваліфікація події, як страхового випадку, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. При цьому діють загальні підстави відшкодування шкоди, визначені Главою 82 ЦК України, оскільки іншого, під час складення «Європотоколу», положення Закону № 1961-IV, не містять.

Вказане підтверджується змістом пункту 2.1. статті 2 Закону № 1961-IV, за яким відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до вимог пункту 36.1. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 37 Закону № 1961-IV» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

За змістом частин першої та сьомої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Відповідно до частини 7 статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 523/2420/16-ц (провадження № 61-20696св19), на яку послалися заявники в касаційних скаргах, зазначено, що згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Можливість складання висновку за зверненням учасника справи передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності відповідними змінами до ЦПК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 372/1862/17 (провадження № 61-10937св19) наведено правовий висновок про те, що відповідно до пункту 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи. Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Відповідно до статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Таким чином, законодавством передбачена можливість проведення експертизи не тільки за ухвалою суду, а і на замовлення учасника справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 523/7567/20 (провадження № 61-18501св20) зазначено, що судова експертиза - це експертиза проведена експертом (фахівцем) щодо дослідження процесів, явищ, предметів тощо, які є або будуть предметом судового розгляду, а не тільки експертиза, яка призначена судом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на доказ вини відповідача ОСОБА_2 посилався на висновок № 054-20 від 31 серпня 2020 року, долучивши копію такого до позовної заяви, та зазначивши що оригінал такого знаходиться у ПрАТ СК «Брокбізнес».

Встановивши такі обставини, колегія суддів доходить висновку, що вказаний доказ, не може вважатися в розумінні положень ЦПК України висновком експерта, адже такий складений не на замовлення учасника справи (ПрАТ СК «Брокбізнес» не є учасником справи, рішення у якій переглядається в апеляційному порядку), не за матеріалами даної цивільної справи, у ньому відсутній підпис судового експерта Автономова М.В. про те, що він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Тобто, такий висновок не є достовірним доказом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем та його представником не спростовано висновок експертизи, долучений до матеріалів справи страховиком, однак такий повністю спростовує вину іншого відповідача, водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 .

При цьому, клопотання про призначення експертизи в суді апеляційної інстанції, зважаючи на доводи апеляційної скарги, позивачем не заявлено.

Водій ОСОБА_2 , як страхувальник ПрАТ АСК «Скарбниця» в суді першої інстанції позов не визнав.

Відтак, страховиком вірно кваліфіковано подію, яка мала місце 09 червня 2020 року не як страховий випадок, та обґрунтовано прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналіз наведених вище норм права, та фактичні обставини справи свідчать про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, розширено витлумачив норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказавши, що складення «Європротоколу» учасниками ДТП є доказом наявності вини одного із них у цій пригоді, і таке призвело до неправильного вирішення справи.

Одночасно з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування при вирішенні спору положень пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV про те, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, адже його застосування є коректним у випадку заподіяння внаслідок взаємодії двох забезпечених транспортних засобів шкоди третій особі, яка не є власником (володільцем чи водієм) таких транспортних засобів (наприклад пасажир, пішохід).

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене в своїй сукупності, підстави для стягнення в судовому порядку страхового відшкодування, витрат на проведення експертизи та пені зі страховика, відсутні.

У зв`язку із цим, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ АСК «Скарбниця» підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих вимог.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року в частині позовних вимог до ПрАТ АСК «Скарбниця» скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 24.03.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк