465/7270/21
2/465/1464/22
У Х В А Л А

судового засідання

15.02.2022 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Мартинишин М.О.

з участю секретаря: Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 , з участю: Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ч.2 ст.432 ЦПК України -

В00СТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ч.2 ст.432 ЦПК України, в якій просить визнати постанову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про накладення адміністративного стягнення серія 1 АВ №01783600 від 09.06.2021 року такою, що повністю не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника добровільним виконанням.

Заява обґрунтована тим, що 09.06.2021 року ним під час керування автомобілем «Мерседес-Бенс» д.н.з. НОМЕР_1 на автомобілі Київ-Чоп було допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, що і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень постановою серія 1 АВ №01783600 від 09.06.2021 року. Про дану постанову він йому стало відомо 05.07.2021 року - дата отримання поштового повідомлення. У постанові зазначено, що «сума штрафу в разі сплати протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили цією постановою 850 гривень. 10.07.2021 року ним на підставі вищезазначеної постанови було сплачено штраф у розмірі 850 гривень. Однак Франківським ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) на підставі даної постанови як йому стало відомо з Єдиного порталу державних послуг «Дія» відкрито виконавче провадження №66416964 про стягнення з нього аж 4040 гривень. На його звернення до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не дало позивного результату, про що отримав відповідь від 03.09.2021 року за №Р-15317/41/27/03-2021.

Заявник зазначає, що ним у встановлений у постанові від 09.06.2021 року строк «протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили цією постановою», добровільно було сплачено штраф у розмірі, який зазначений у цій постанові, а саме 850 гривень, а відтак наявні підстави для визнання даної постанови такою, що не підлягає виконанню, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із даною заявою. Просить заяву задоволити.

В судове засідання учасники заяви не з`явилися, про час, місце та дату розгляду заяви сповіщені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України, їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки постанова серія 1 АВ №01783600 від 09.06.2021 року судом не виготовлявся та не видавався, а органом, то суд вважає, що відсутні у суду підстави для розгляду даної заяви.

Згідно з ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження №11-1009апп19) зазначено, що «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)».

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відтак, суд вважає, що слід також роз`яснити заявнику, що він праві звернутись до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання постанови Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисерія 1 АВ №01783600 від 09.06.2021 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 247, 259-260, 353-355, 431, 432 ЦПК України -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , з участю: Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ч.2 ст.432 ЦПК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 21.02.2022 року.

Суддя: Мартинишин М.О.