Справа № 185/9828/21
Провадження № 2/185/1031/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 березня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що вона є власником частини будинку за зазначеною адресою на підставі договору дарування від 29 грудня 2009 року. Відповідач - її колишній чоловік, не проживає в будинку з 2012 року, участі в утриманні будинку не приймає. При цьому відповідач не знявся з реєстрації в будинку, чим перешкоджають їй у користуванні майном, зокрема в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг.

Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації, відзиву на позов не надійшло.

Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Тому відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Як передбачено статтею 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи видно, що власником 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 згідно договору дарування від 29 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., реєстраційний номер 1-7478 (а.с.9-10).

У будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 10 липня 2012 року (а.с.11-13).

Актом, складеним 16 листопада 2021 року головою квартального комітету з участю сусідів, підтверджується, що ОСОБА_2 з 2012 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Таким чином відповідач не є членом сім`ї ОСОБА_1 і не пов`язаний з нею спільним побутом, не є співвласником будинку, не проживає в будинку з 2012 року.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Як передбачено частиною 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів видно, що відповідач не підтримує з власником будинку сімейних стосунків, не пов`язаний з нею спільним побутом, зареєстрований, але фактично не проживає у будинку, який належить позивачу.

Доказів протилежного суду не надано.

Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України.

Таким чином наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн (а.с.1).

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Суддя У.М. Болдирєва