ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2324/22 Справа № 175/699/19 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельних ділянок

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельних ділянок, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він мав на праві власності земельну ділянку на території садового товариства "Ландиш" Ювілейної селищної ради для ведення садівництва. Зазначена ділянка складалася з двох частин та мала загальну площу 0,1200 га.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року задоволено позов колишньої дружини позивача - ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві "Ландиш" Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Від своїх сусідів у кінці червня 2018 року позивач дізнався, що він вже не є власником земельної ділянки за даними Державного земельного кадастру. Через зазначене позивач звернувся до Відділу у Дніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області із запитом про надання відомостей. Листом від 12.07.2018 р. N 31-4-021-1288/104-18 відповідач надав витяги з земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами :01:085:0026 та :01:085:0025, за якими земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0580 га та 0,0620 га були зареєстровані за раніше зазначеними номерами на підставі заяви ОСОБА_3 із зазначенням власника - позивача на підставі технічної документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), "БізнесЕксперт", ОСОБА_4 . Оскільки позивач заяв про розробку технічної документації не писав, договорів з ТОВ "БізнесЕксперт" не укладав, довіреності на представлення його інтересів перед відповідачем ОСОБА_3 не надавав, польові роботи на місцевості не проводились співробітниками ТОВ "БізнесЕксперт", то він звернувся до відповідача про надання копії документації на підставі якої відповідач 16.02.2017 р. здійснив кадастрову реєстрацію земельної ділянки від 30 жовтня 2016 року N 27.0699 укладеного між ТОВ "БізнесЕксперт" та ОСОБА_3 . Жодних заяв, дозволів або довіреностей від позивача, співвласника земельної ділянки, позивач не надав. Позивач вважає що державну реєстрацію земельної ділянки було проведено із порушенням вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, які передбачають державну реєстрацію земельної ділянки виключно за заявою власника (власників) такої земельної ділянки. Діюче законодавство зобов`язувало Державного кадастрового реєстратора прийняти рішення про відмову, але всупереч наведеному, тобто незаконно відповідачем здійснено 16.02.2017 р. кадастрову реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами :01:085:0026 та :01:085:0025.

Оскаржуване рішення прийняте щодо земельних ділянок, які належать позивачу на праві спільної часткової власності без передбаченої законом згоди та участі у визначенні меж земельних ділянок порушили право власності позивача щодо земельних ділянок. Крім того, державна реєстрація земельних ділянок без погодження із власниками (землекористувачами) сусідніх земельних ділянок меж земельної ділянки та зазначення меж, які були виготовлені землевпорядною організацією для визначення точок, порушило право позивача на добросусідство, тверде визначення меж, що призвело до істотного порушення добросусідських відносин, виникнення (землекористувачами) сусідніх земельних ділянок.

Просив суд, визнати незаконними дії Відділу у Дніпровському районні ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 16.02.2017 р. про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:085:0025 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:085:0025.

Визнати незаконними дії Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.02.2017 р. про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:085:0026 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:085:0026. Покласти на відповідача судові витрати у розмірі 9536,80 грн. (а.с.4-9).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельних ділянок відмовлено (а.с.170-172).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення позивачем норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття помилкового рішення суду, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.177-191).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Дн N 030523 від 28.05.98 року, ОСОБА_1 власник земельної ділянки розташованої на території садового товариства "Ландиш" Ювілейної селищної ради, призначеної для ведення садівництва, площею 0,1200 га.

Відповідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2009 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1200 га, яка розташована в садовому товаристві "Ландиш" Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. (а. с. 19-21).

З Витягів з земельного кадастру про земельну ділянку N НВ-017 від 16.02.2017 року, N НВ-017 від 16.02.2017 року вбачається, що за ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:085:0025 та :01:085:0026, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0580 га та 0,0620 га на підставі заяви ОСОБА_3 із зазначенням власника ОСОБА_1 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 25.01.2017, "БізнесЕксперт", ОСОБА_4 (а. с. 52-56).

Позивач зазначає, що рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_3 вважає незаконним, оскільки прийняте щодо земельних ділянок, які належать позивачу на праві спільної часткової власності без передбаченої законом згоди та участі у визначенні меж земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем подано позов до неналежного відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом .

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. ст. 43, 49, 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно з ст. 48 ЦПК України, сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст. 15 ЗаконуУкраїни "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначений порядок державної реєстрації прав, відповідно до якого державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. При цьому відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 цього Закону заявником є, зокрема, власник, інший право набувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також щодо технічної можливості скасування запису пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року N 1141, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. N 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Виходячи із вимог Закону, однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, згідно ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім цього, вказаною нормою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав державним реєстратором вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Між тим, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача, якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав, не змінює приватно правового характеру спору.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 06 листопада 2019 року по справі N 826/3051/18.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки в даному випадку позивачем оскаржується державна реєстрація речового права на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі, та яка не є відповідачем в даному спорі.

При цьому слід зауважити, що апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог чинного законодавства та практики Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки визначення предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що зазначено у правовому висновку в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі N 759/13033/14-а, з огляду на наступне.

Так, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 30.01.2019 року у справі N 2-797/2008.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 41); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі N 308/3162/15-ц (пункт 49); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.4)) визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи,.

Відповідно до пункту 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц, пункту 31.10 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц,пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12.06.2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: