Номер провадження: 22-ц/813/5493/22
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Пересипський" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за кожний день затримки виплати заробітної плати,

встановив:

30.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (далі - КП «ЖКС «Пересипський») про стягнення заробітної плати та всіх нарахувань при звільненні, а також середнього заробітку за кожний день затримки по день фактичного розрахунку заробітної плати та всіх нарахувань при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 7-ОС від 21.05.2019 року ОСОБА_1 прийнята на посаду заступника директора КП «ЖКС «Пересипський».

Наказом № 51 від 18.06.2020 року ОСОБА_1 звільнена з посади заступника директора за угодою сторін.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що за квітень 2020 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 16009 грн., яка виплачена10.07.2020 року; за травень 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 10110,95 грн. та виплачена 16.07.2020 року. За червень 2020 року заробітна плата у розмірі 15015,29 грн. не виплачена не була.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що усі виплати по заробітній платі під час звільнення ОСОБА_1 проведенні у повному обсязі, несвоєчасність повного розрахунку була пов`язана з наявністю арештів на рахунках (а.с.74-76).

Позивачка у відповіді на відзив зазначила, що на рахунках КП «ЖКС «Пересипський» були наявні кошти для розрахунку з нею, а тому посилання відповідача у відзиві на її позовну заяву є необгрунтованими.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з КП «ЖКС «Пересипський» на корись ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 15015,00 грн.

Стягнуто з КП «ЖКС «Пересипський» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «ЖКС «Пересипський» просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення (а.с.119-121).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.03.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою складання цього судового рішення є 22.03.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року (а.с. 114), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с. 116-118).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021 року визначено склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Гірняк Л.А., Цюра Т.В. (а.с. 110). Однак, у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. на лікарняному з 01.03.2022 року по 12.03.2022 року, та у відпустці з 14.03.2022 року по 07.04.2022 року, перебуванням судді Цюри Т.В. у відпустці з 02.03.2022 року по 31.03.2022 року (а.с. 127-128), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Заїкін А.П., Князюк О.В. (а.с. 130).

При цьому, слід зазначити, що поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена в апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 , повернулася до суду першої інстанції з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 117), що у відповідності до ч.2 ст. 131 ЦПК України свідчить про належне її повідомлення.

У зв`язку з викладеними обставинами, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15015,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду 30.07.2020 року, а відповідачем остання виплата здійснена 25.08.2020 року, тобто стягнув середній заробіток станом на день звернення до суду (а.с. 100-101).

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу КП «ЖКС «Пересипський» № 28 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду заступника директора з 11.03.2020 року (а.с. 22).

Наказом № 51 від 18.06.2020 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за угодою сторін (а.с.25).

Згідно штатного розпису з 01.01.2020 року посадовий оклад заступника директора КП «ЖКС «Пересипський» складав 12807,00 грн., з 01.04.2020 року - 16009,00 грн. (а.с. 26,28).

Відповідно розрахункового листа ОСОБА_1 нарахована заробітна плата:

-10.07.2020 року за квітень 2020 року - 16009,00 грн.;

-16.07.2020 року за травень 2020 року - 10110,95 грн.;

-25.08.2020 року за червень 2020 року - 15015,29 грн.(а.с. 30).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за червень та травень складала 652,99 грн. У зв`язку з цим, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складав 73787,87 грн. (113 робочих днів х 652,99 грн. = 73787,87 грн.).

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Під час визначення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП необхідно враховувати:

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 30.07.2020 року (а.с. 1-5). Остання виплата по заробітній платі КП «ЖКС «Пересипський» здійснена 25.08.2020 року (а.с. 30).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 30.07.2020 року, а остання виплата по заробітній платі КП «ЖКС «Пересипський» здійснена 25.08.2020 року, суд першої інстанції, враховуючи розмір заборгованості, період затримки розрахунку по заробітній платі, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення середнього заробітку до 15015,00 грн., тобто до рівня заборгованості станом на день звернення позивачкою до суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст.ст. 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

О.В. Князюк