ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2299/22 Справа № 176/584/21 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП "СхідГЗК") про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він знаходився у трудових відносинах з ДП "СхідГЗК" та за час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював, первинним оглядом МСЕК від 04 листопада 2020 року у зв`язку професійним захворюванням йому встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 03 листопада 2020 року до 01 грудня 2021 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 240 000 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ДП "СхідГЗК" на користь ОСОБА_1 144 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (а.с.57-61).

В апеляційній скарзі відповідач ДП "СхідГЗК" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказувало, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди. Позивачем не надано індивідуальної реабілітаційної програми (а.с.64-69).

Позивач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 240 000 грн та не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП "СхідГЗК" підлягає до задоволення частково.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача - ОСОБА_1 , він працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК»: в період з 26 квітня 2004 року - на посаді електромонтера по ремонту й обслуговуванню електрообладнання дільниці енергозабезпечення; з 14 грудня 2004 року був переведений підземним електрослюсарем черговим по ремонту обладнання по 5 розряду з повним робочим днем в підземних умовах; з 31 липня 2007 року позивача переведено на посаду електромеханіка підземної дільниці; з 20 лютого 2007 року був переведений на посаду електромеханіка підземної дільниці з повним робочим днем в підземних умовах; з 01 березня 2018 року переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці внутрішнього транспорту по 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах в особливо шкідливих умовах.

Наказом №210 о/с від 16 липня 2020 ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 10 липня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.7-8).

Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 жовтня 2020 року було встановлено, що професійне захворювання позивача ОСОБА_1 виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», в умовах охолоджуючого мікроклімату та обводнювальних виробок, пилу та недосконалість технологічного обладнання, механізмів, що призводить до перевищення ГДК при виконанні посадових обов`язків.

Відповідно до п.18 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є: запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксин кристалічний (SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70% ІІІ клас небезпеки 2,5 мг/м.куб. при нормі 2,0 мг/м.куб., температура повітря робочої зони + 10,3...+16,2° С при нормі + 17...+ 26 °С, +14,4 при нормі +15...+21; рівень вологості до 97 % при нормі < 60-95 %, до 97 % при нормі < 75%. (а.с.9-10).

Відповідно до Довідки Серії 12ААА №085866 Кропивницького обласного МСЕК №1 від 04 листопада 2020 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності із втратою 40% працездатності за професійним захворюванням. Довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12ААБ №568828 від 04 листопада 2020 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням до 03 листопада 2021 року; протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, в несприятливих умовах (а.с.11,12).

Відповідно до виписки №29 із медичної картки амбулаторного хворого КНП «ЦПМСД №1» ОСОБА_1 встановлено діагноз: ХОЗЛ І, легкий рецидивуючий перебіг, група В, фаза загострення. Пневмофіброз. Емфізема легень. ЛН ІІ ст. Поліостеоартроз кистей, стоп, колінних, ліктьових, акроміально-ключичних суглобів. Rо стадія ІІ. ПФС ІІ ст. Хронічна шийна та попереково-крижова полірадикулопатія на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта. ХВХ 0-1 ст. Хронічний двобічний кохлеоневрит. ОСОБА_1 не придатний за висновком ЛКК №344 від 30.06.2020 КНП «ЦПМСД №1» «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини №6». Протипоказана робота в умовах низьких температур, на протягах, вдиханнях парів фарб, масел, кислот, робота в запилених примішеннях, в умовах шуму, з різкими нахилами та поворотами тулуба, підйом та переміщення вантажів більше десяти кг, тривала робота у вимушеній позі (а.с.13-14).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження його здоров`я і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах праці, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної школи, втім не повністю погоджується з розміром визначеної судом моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійних захворювань, суд апеляційної інстанції враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачу висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 % та приймаючи до уваги, що позивач працював в шкідливих умовах праці 16 років та 2 місяці, виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, колегія вважає за необхідне зменшити моральну шкоду з 144 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів до 80 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови у задоволення позову про стягнення моральної школи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП "СхідГЗК" підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 144 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів до 80 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров