Справа № 521/7016/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2022 року

м. Одеса

Справа № 521/7016/21

Провадження № 2/521/639/22

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Федорова А.В.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за яким просить стягнути з відповідача на свою користь суму коштів за договором позики у розмірі 1742934,00 грн (Один мільйон сімсот сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири грн 00 коп.), з яких: 1344000,00 грн (Один мільйон триста сорок чотири тисячі гривень 00 коп.) - основна сума заборгованості відповідно до Договору позики № 1 від 04.12.2018 р.; інфляційні збитки в розмірі 121348,00 грн (Сто двадцять одна тисяча триста сорок вісім грн 00 коп.); 3% річних у розмірі 48505,00 грн (Сорок вісім тисяч п`ятсот п`ять грн 00 коп.); пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 229081,00 грн (Двісті двадцять дев`ять тисяч вісімдесят одна грн 00 коп.), а також судові витрати, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

04 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1 від 04.12.2018 р., за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 1344000 (Один мільйон триста сорок чотири тисячі) гривень від позивача та зобов`язався повернути суму позики не пізніше 04 лютого 2019 року.

В порядку ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов ОСОБА_3 була надана розписка, яка посвідчує та підтверджує факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми в розмірі сумі 1344000 (Один мільйон триста сорок чотири тисячі) гривень.

В подальшому, за погодженням сторін, строк повернення позики був змінений шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики №1 від 04.12.2018 р., відповідно до якої позичальник зобов`язався повернути суму позики не пізніше 04 лютого 2020 року.

Станом на дату звернення з позовом до суду ОСОБА_3 отримані кошти позивачу не повернув, від повернення коштів відмовляється. Виходячи із чого позивач прийняв рішення звернутись до суду.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Договору позики № 1 від 04.12.2018 р., основна сума заборгованості за Договором становить 1344000,00 грн (один мільйон триста сорок чотири тисячі гривень 00 коп.).

Станом на дату звернення до суду з цим позов загальна сума заборгованості відповідача становить 1742934,00 грн (Один мільйон сімсот сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири гривні 00 коп.), згідно розрахунку:

Дата початку нарахування: 05.02.2020.

Дата закінчення нарахування: 19.04.2021.

Відсоткова ставка: 3% річних - 48505,00 грн (Сорок вісім тисяч п`ятсот п`ять грн).

Інфляційні збитки - 121348,00 грн (Сто двадцять одна тисяча триста сорок вісім грн).

Пеня - 229081,00 грн (Двісті двадцять дев`ять тисяч вісімдесят одна грн).

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, посилаючись на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала суду виконана не була, оригінали документів не надавались для огляду у судовому засіданні, що свідчить про ухиляння позивача від виконання зазначеної ухвали.

У період з 2018 року та по теперішній час позивач до відповідача не звертався із жодними вимогами щодо погашення не існуючої заборгованості, жодних додаткових угод чи інших документів між позивачем та відповідачем не укладалося та відповідачем не підписувалося.

Позивачем не надано до суду жодного доказу про зняття грошової суми з банківського рахунку або інших підтверджуючих наявність грошових коштів у ОСОБА_1 для передання їх у борг, зокрема, відповідачу, адже вказана боргова сума потребує доказів про джерело їх походження.

Як вбачається із декларації за 2018 рік дружини Позивача - громадянки ОСОБА_4 задекларована заробітна плата позивача ОСОБА_1 у 2017 році склала 33509,00 грн, за 2018 рік - 40436,00 гривень за основним місцем роботи у ТОВ «Сталекс МКУ» (код 365097611). Інших видів грошових активів та заощаджень у неї та її чоловіка не має, що підтверджується оприлюдненими деклараціями.

За викладених обставин просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, за якою не погодився з твердженнями відповідача.

Щодо зазначення у Відзиві нібито невиконання позивачем ОСОБА_1 вимог Ухвали суду від 07.09.2021 року, то виконуючи вимоги Ухвали суду від 07.09.2021 року, Справа №521/7016/21, суду було надано на огляд оригінал Договору позики № 1 від 04 грудня 2018 року та боргову Розписку від 04.12.2018 р., що укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що є письмове позначення судді в матеріалах справи. Отже, відповідач ОСОБА_3 вводить суд в оману.

У Відзиві відповідач ОСОБА_3 стверджує, що «розписку не писав та договір займу не укладав», однак, будь-яких клопотань щодо забезпечення доказів з цього приводу не заявлено. Таким чином, незрозуміло саме чином аргументує свої твердження відповідач ОСОБА_3 .

Щодо наданих копій декларації дружини позивача за 2018 рік із зазначенням розмірі його заробітної плати, слід зазначити, що вказані кошти, зважаючи на їх значний розмір, були зібрані позивачем за попередні роки.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач на розгляд справи по суті не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.

04 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1 від 04.12.2018 р., за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 1344000 (Один мільйон триста сорок чотири тисячі) гривень від позивача та зобов`язався повернути суму позики не пізніше 04 лютого 2019 року.

В порядку ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов ОСОБА_3 була надана розписка, яка посвідчує та підтверджує факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми в розмірі сумі 1344000 (Один мільйон триста сорок чотири тисячі) гривень.

В подальшому, за погодженням сторін, строк повернення позики був змінений шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики №1 від 04.12.2018 р., відповідно до якої позичальник зобов`язався повернути суму позики не пізніше 04 лютого 2020 року.

Станом на дату звернення з позовом до суду ОСОБА_3 отримані кошти позивачу не повернув, від повернення коштів відмовляється. Виходячи із чого позивач прийняв рішення звернутись до суду.

На виконання вимог ухвали суду від 07.09.2021 року по справі суду представником позивача було надано для огляду оригінал Договору позики № 1 від 04 грудня 2018 року та боргову Розписку від 04.12.2018 р., що укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що є письмове позначення судді в матеріалах справи (а. с. 9 - 12). Отже, твердження відповідача ОСОБА_3 про ненадання оригіналів документів є хибними.

У Відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 стверджує, що «розписку не писав та договір займу не укладав», однак, будь-яких клопотань щодо забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не подавалося.

Також суд має визначити, що розглядаючи вказаний спір, суд не виходить з необхідності встановлення джерела походження котів, наданих у позику, а встановлює факт укладання або не укладення договору позики між сторонами та відповідності заявлених позовних вимог вимогам закону.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50цс-16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Правомірність нарахування та виникнення права вимоги щодо сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду № 12-14гс18 від 10.04.2018 року, відповідно до якої термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Правовідносини щодо повернення грошових коштів за борговою розпискою є договірними правовідносинами, а отже, до них застосовуються положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦКУ), це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до Договору позики № 1 від 04.12.2018 р., основна сума заборгованості за Договором становить 1344000,00 грн (один мільйон триста сорок чотири тисячі гривень 00 коп.).

Розрахунок інфляційних збитків

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
1344000,0гривня05.02.202019.04.2021

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних платежів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляції Збитки від інфляції
Лютий 2020 - березень 202199,7 100,8 100,8 100,3 100,2 99,4 99,8 100,5 101 101,3 100,9 101,3 101 101,7109,031344,00 121348,00
Всього 121348,00

Розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
1344000,0гривня05.02.202019.04.2021

Дата початку нарахування: 05.02.2020.

Дата закінчення нарахування: 19.04.2021.

Відсоткова ставка: 3 % річних.

Формула розрахунку:

[Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставка Відсотки
05.02.202019.04.,03
Всього 440 48505,03

Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
1344000,0гривня05.02.202019.04.2021

Процентна ставка пені: 2 х ставок НБУ

[Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% на рік)Сума
05.02.202012.03.000,1,15
13.03.202023.04.000,5,90
24.04.202011.06.000,,51
12.06.202004.03.4000,5,56
05.03.202119.04.000,006,51322019,51
Всього:229081,63

Таким чином, загальна сума боргу за договором позики складає: 1742934,00 грн (Один мільйон сімсот сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири грн 00 коп.).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 11804,00 грн (11350,00 грн - судовий збір за вимогу майнового характеру + 454,00 грн - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись, ст. ст. 13, 141, 263 - 265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму коштів за договором позики у розмірі 1742934,00 грн (Один мільйон сімсот сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири грн 00 коп.), з яких:

-1344000,00 грн (Один мільйон триста сорок чотири тисячі гривень 00 коп.) - основна сума заборгованості відповідно до Договору позики № 1 від 04.12.2018 р.;

-інфляційні збитки в розмірі 121348,00 грн (Сто двадцять одна тисяча триста сорок вісім грн 00 коп.);

-3% річних у розмірі 48505,00 грн (Сорок вісім тисяч п`ятсот п`ять грн 00 коп.);

-пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 229081,00 грн (Двісті двадцять дев`ять тисяч вісімдесят одна грн 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11804,00 грн (Одинадцять тисяч вісімсот чотири грн).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 21 березня 2022 року.

Головуючий В.К.Гуревський