Справа № 304/435/21 Провадження № 4-с/304/1/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Чепурнова В.О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаранича Сергія Сергійовича на постанову заступника начальника Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) Вогар Віталії Василівни про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

адвокат Шаранич С.С. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою, в якій просить скасувати постанови державного виконавця Вогар В.В. від 13 квітня 2020 року у виконавчому провадженні № 2316762 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та праві виїзду за межі України. Мотивує скаргу тим, що про існування вказаних постанов скаржник довідався, коли його зупинили працівники поліції та відібрали через зазначені обставини посвідчення водія. Однак скаржник вважає вказану постанову державного виконавця незаконною, оскільки такі обмеження унеможливлюють покращення його платоспроможності та сплату аліментів, оскільки ОСОБА_1 працює на сезонних роботах за кордоном, що є основним джерелом його доходів. Крім цього вказує на складну епідеміологічну ситуацію, яка склалася у період з 2020 року і продовжується на момент подання скарги, що ще більше ускладнює його матеріальне становище з постійним і достатнім заробітком як для себе, так і для сплати аліментів. Вважає, що умисного ухилення від виконання зобов`язання за аліментами у скаржника не було, так як він постійно надає кошти ОСОБА_2 на руки для утримання дитини та відповідно жодних розписок не бере, оскільки повністю довіряв. Крім цього вказує, що скаржник перебуває у громадянському шлюбі з ОСОБА_3 , в якому вони виховують двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2011 року народження, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також адвокат зазначає, що державний виконавець при винесенні зазначеної постанови не врахував конституційний принцип дії закону у часі та застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, що виникли до набрання ним чинності, що є незаконним. На підставі наведеного просить задовольнити скаргу.

У свою чергу начальник Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС Козак В.В. подала відзив, в якому зазначила, що на виконанні у заступника начальника відділу Вогар В.В. перебуває виконавче провадженні АСВП № 2316762 від 31 серпня 2006 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-211 від 11 серпня 2006 року, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2006 року і до досягнення повноліття. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 31 серпня 2006 року та станом на 01 грудня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів склала 134 366,78 грн; у матеріалах виконавчого провадження також наявні поштові квитанції про часткову сплату аліментів на загальну суму 35 950 грн. Вказує, що 13 квітня 2020 року державним виконавцем відносно боржника ОСОБА_1 винесено чотири постанови, серед яких дві оскаржені ним, а також постанову про арешт майна (коштів) боржника; 28 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості, яку надіслано боржнику до виконання. Отже боржник у першу чергу мав би бути зацікавлений у повному використанні наданих йому законодавством прав та обов`язків, у повідомленні державного виконавця про повну або часткову сплату ним аліментів та достовірного розрахунку таких аліментів за період з дати відкриття виконавчого провадження, що у свою чергу не допустило б застосування відносно нього законних обмежень. Твердження боржника про те, що ним постійно надаються кошти стягувачу є безпідставними, нічим не підтвердженими; 24 грудня 2020 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_6 про вжиття державним виконавцем щодо боржника ОСОБА_1 передбачених чинним законодавством заходів через значну, багаторічну, ганебну заборгованість, що утворилася через несплату аліментів. 28 грудня 2020 року за вих. № 16223 державним виконавцем стягувачу надіслано повідомлення про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, однак станом на 05 лютого 2021 року (досягнення дитиною повноліття) заборгованість по аліментах ОСОБА_1 згідно розрахунку заборгованості склала 140 414,23 грн. Додатково виконавець вказує, що боржником порушено десятиденний строк оскарження вищевказаних постанов, оскільки скарга подана лише 13 квітня 2021 року, тобто через рік після їх винесення.

У судове засідання представник скаржника ОСОБА_8 не з`явився, попередньо подав заяву про підтримання скарги у повному обсязі та просив таку задовольнити, посилаючись на викладені у ній обставини.

Державний виконавець у судове засідання також не з`явилася, подала заяву про розгляд скарги на підставі обставин відзиву, вирішення скарги залишає на розсуд суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини відзиву, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у заступника начальника відділу Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) Вогар В.В. перебуває виконавче провадженні АСВП № 2316762 від 31 серпня 2006 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-211 від 11 серпня 2006 року, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2006 року і до досягнення повноліття.

Встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 31 серпня 2006 року та станом на 05 лютого 2021 року (досягнення дитиною повноліття) заборгованість по аліментах ОСОБА_1 згідно розрахунку заборгованості склала 140 414,23 грн.

Також судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження наявні поштові квитанції про часткову сплату заявником аліментів на загальну суму 35 950 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює на сезонних роботах за кордоном, що є основним джерелом його доходів.

Згідно зі ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так, ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково. Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що на теперішній час органом державної виконавчої служби не здійснені заходи, які б доказували ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково.

Керуючись ст. 258 260, 261, 263, 431 ч. 1, 447-450 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

скаргу задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) Вогар Віталії Василівни про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 13 квітня 2020 року скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, але не пізніше закінчення строку карантину. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Чепурнов В. О.