Номер провадження: 22-ц/813/955/22
Головуючий у першій інстанції Маркова С.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічними позовами акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», представника Васильєвої К.В.,

від відповідача за первісним позовом/позивача/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - не з`явились,

від третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісними позовами/третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - не з`явились,

позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - не з`явились,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. - не з`явились,

переглянувши справу № 521/17026/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання зобов`язання припиненим, визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», за участю третіх осіб ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження майна за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 травня 2018 року у складі судді Маркарової С.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 25 вересня 2014 року до суду з вищевказаним позовом, просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним договором №422М від 24 липня 2007 року в розмірі 28856,20 доларів США, що по курсу НБУ від 11 липня 2014 року складало 337328,98 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 78,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору іпотеки №422М від 25 липня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк», виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предметі іпотеки), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року позов задоволено (т.1 а.с.106-110).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року залишено без змін (т.1 а.с.262-266).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.35-37).

В ході нового розгляду справи уточнено вимоги первісного позову, подано зустрічні позови.

ОСОБА_4 , звернувшись 14 червня 2016 року до суду з зустрічним позовом, просила визнати зобов`язання ОСОБА_5 , що виникли на підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 . Кредитного договору №422М від 24 липня 2007 року припиненими; визнати поруку, що виникла на підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 . Договору поруки №422 МР/1 від 24 липня 2007 року, припинено; стягнути судові витрати (т.2 а.с.54-58).

ОСОБА_4 подала заяву про застосування позовної давності (т.2 а.с.73-74).

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , звернувшись 1 лютого 2016 року до суду з позовом, просили визнати поруку, що виникла на підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 . Договору поруки №422 МР/2 від 24 липня 2007 року припиненою; визнати поруку, що виникла на підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Договору поруки №422 МР/3 від 24 липня 2007 року припиненою (т.2 а.с.90-91).

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 подали заяву про застосування позовної давності (т.2 а.с.75-76).

ОСОБА_1 , звернувшись 1 лютого 2017 року до суду із зустрічним позовом, просила визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, що виникла на підставі укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» Договору іпотеки від 25 липня 2007 року; зняти заборону відчуження нерухомого майна (т.3 а.с.26-29).

ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши 14 грудня 2016 року вимоги, просив в рахунок погашення за Кредитним договором №422М від 24 липня 2007 року заборгованості станом на 12 листопада 2014 року в сумі 20403,67 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки з укладенням від свого імені договору-купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням необхідних для укладення правочину документів; виселити відповідача ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресом АДРЕСА_1 (т.3 а.с.3-4).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2018 року позови ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено; визнано припиненою поруку на підставі Договору поруки №422МР/1 від 24 липня 2007 року, Договору поруки №422МР/2 від 24 липня 2007 року, Договору поруки №422МР/3 від 24 липня 2007 року; в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання іпотеки припиненою відмовлено (т.3 а.с.128-134).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 8 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду (т. 4 а.с.175-176).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду (т. 4 а.180).

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року справу прийнято до провадження (т. 4 а.с.11-12).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, в частині вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про припинення поруки і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову банку та про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; в решті рішення суду залишити без змін. За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Суд безпідставно відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки з підстав не зазначення початкової ціни реалізації іпотечного майна, оскільки в договорі іпотеки від 25 липня 2007 року сторони визначили вартість предмета іпотеки в розмірі 340875,00 грн. Отже, матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розумінні частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки, що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд безпідставно відмовив у виселенні, так як не перевірив наявність вільних приміщень з фондів житла для тимчасового проживання в районі мешкання відповідача для надання особам, які виселяються, постійного жилого приміщення. Судом проігноровано положення частини 2 статті 109 ЖК України відповідно до якої саме на суд покладено обов`язок визначати та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, що має бути надане відповідачам, та не покладає такого обов`язку на АТ КБ «ПриватБанк», такі повноваження делеговані виконавчому комітету державою. Судом не з`ясовано до чиєї компетенції належить право надавати житло у разі виселення відповідача, поклавши тягар доказування на позивача. Суд безпідставно визнав поруку припиненою, застосував норму закону, що не підлягала застосуванню, а саме частину 4 статті 559 ЦК України та не звернув увагу на те, що рішення суду від 16 серпня 2013 року про стягнення заборгованості з поручителів по даному кредитному договору є фактом підтвердження своєчасного звернення з вимогою до поручителів.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Кредитний договір №422М від 24 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 про надання кредиту у розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту 24 липня 2012 року забезпечено укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 липня 2007 року за реєстровим номером 13282, за яким передано в іпотеку квартиру загальною площею 78,50 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №422М від 24 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 укладені окремі договори поруки, а саме Договір поруки №422МР/1 від 24 липня 2007 року, Договір поруки №422МР/2 від 24 липня 2007 року, Договір поруки №422МР/3 від 24 липня 2007 року.

23 лютого 2009 року АТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за яким ухвалено апеляційним судом рішення 11 червня 2014 року про стягнення заборгованості достроково; стягнуту судовим рішенням заборгованість ОСОБА_1 погашено 6 вересня 2014 року.

Згідно висновків Великої Падати Верховного Суду, зроблених при розгляді аналогічних справ (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18, постанова від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18, постанова від 4 липня 2018 року у справі 314-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення Банку до суду вперше 23 лютого 2009 року із позовом про стягнення заборгованості є фактом пред`явлення Банком вимоги до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України. Нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом та неустойки після цього припинилося, а будь-які вимоги позивача про їх стягнення й звернення стягнення на предмет іпотеки у справі, що розглядається, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У правовідносинах кредиту та іпотеки, що розглядаються, слід враховувати, що право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникає в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Пред`явивши таку вимогу у 2009 році, банк відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Звернення до суду у вересні 2014 року вдруге із позовом про стягнення відсотків за кредитом та неустойки мало місце більш ніж через п`ять років з дати початку перебігу позовної давності; строк позовної давності щодо стягнення на предмет іпотеки сплив.

Доводи апеляційної скарги щодо не поширення на правовідносини виселення положень статті 109 ЖК України безпідставні, оскільки при ухваленні рішення про виселення мешканців на підставі частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються положення статті 40 цього Закону та статті 109 ЖК України. У порушення частини 2 статті 109 ЖК України по вимогам про виселення не зазначено, яке інше житлове приміщення надається ОСОБА_1 в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень частини 2 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Вдруге звернувшись до суду 25 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» пропустив 6 місячний строк, встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України.

Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлено договором поруки.

У спорі, що розглядається, таким рішенням є рішення суду про стягнення заборгованості за першим позовом Банку, поданим 23 лютого 2009 року, що було повністю виконано ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2018 року в частині позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова