ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3364/21

Провадження № 22-ц/4820/628/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №683/3364/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного Хмельницької області від 17 січня 2022 року (суддя Сагайдак І.М., повне судове рішення складено 20 січня 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-БАНК») вказувало, що 23.03.2018 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим станом на 23.10.2021 наявна заборгованість у розмірі 18361,61 грн, що складається із: 14332,70 грн - заборгованості за кредитом; 4028,91 грн - заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Б/Н від 23.03.2018 у розмірі 18361,61 грн.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 23.03.2018, яка утворилась станом на 23.10.2021 в сумі 14332 грн 70 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові, є необґрунтованим, адже цей кредитний договір є договором оферти і, як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом та ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», підписавши Анкету - заяву і погодився з ними. Апелянт вказує, що відповідач отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже мав зобов`язання сплачувати процентну ставку. Банк вважає, що суд першої інстанції мав би стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ. Крім того, на думку Банку, не підлягає до застосування до спірних правовідносин постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, адже обставини у зазначеній справі та в цій справі не є тотожними.

Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати рішення в оскаржуваній частині та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 14332,70 грн, Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів в зазначеному розмірі та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань.

В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, адже учасниками справи не оскаржується.

Оскільки апелянтом оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача 4028,91 грн заборгованості по відсоткам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт укладення між АТ «А-БАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору 23 березня 2018 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником і Банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, примірник договору погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua (а.с.7).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на підставі Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. І через порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме непогашення кредитної заборгованості, у Банку виникло право дострокової вимоги до останнього щодо повернення всієї суми кредиту, яка станом на 23.10.2021 становила 18361,61 грн, із них: 14332,70 грн - заборгованість за кредитом, 4028,91 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», на які посилається Банк, не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ «А-БАНК» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за користування кредитом.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (а.с. 8 зворот - 13) розумів ОСОБА_1 і ознайомився та погодився з ними, підписуючи 23.02.2018 Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані позивачем: розрахунок заборгованості за договором №Б/Н від 2018-03-23, Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 23.03.2018, Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», Тарифи користування кредитною карткою суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення із відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, оскільки такі умови договору є неузгодженими.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам є безпідставними.

Посилання апелянта на безпідставність посилань суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору. А відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції при виборі і застосуванні саме норм права до спірних правовідносин були вірно враховані висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права.

Також, оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що є частиною кредитного договору, який укладено між сторонами, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» (Закон № 1734-VIII) лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» і у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону № 1734-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний ознайомити позичальника для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. І паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

З огляду на викладене, не підлягають до застосування до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.12.2020 по справі №284/157/20.

Також, посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції щодо не застосування до спірних правовідносин в частині оспорюваних позовних вимог положення ст. 1048 ЦК України є голослівними, адже Банком не заявлялися вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками саме на підставі ст. 1048 ЦК України та у розмірі, що визначений положеннями частини першої цієї статті.

А відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

І в силу ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на необґрунтовану наявність сумнівів у суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості та надає як доказ виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с.39-43), однак судова колегія не приймає зазначений документ як доказ, оскільки він не був поданий до суду першої інстанції і позивачем не надано доказів неможливості надання зазначеного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих позивачем доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай