Справа № 694/129/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.03.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Матвієнко А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 ),третя особа : Служба у справах дітей Звенигородської міської ради (проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області) про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свій позов позивач мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом тривалого часу ОСОБА_2 безвідповідально ставилась до виховання, матеріального утримання своєї доньки. Мати зловживає алкоголем, палить цигарки, постійно залишала доньку на свою матір, яка була прикута до ліжка у зв`язку з хворобою. Мати не приділяла достатньої уваги в навчанні, не слідкувала за зовнішнім виглядом своєї доньки, не забезпечувала необхідним шкільним приладдям, підручниками, зошитами. 09.11.2021 року неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із заявою про те, що мати самоусунулась від її виховання, належного догляду, залишила її без продуктів харчування та будь якого фінансування. 15.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про позбавлення батьківських прав свою матір ОСОБА_2 . Мати неповнолітньої на зв`язок не виходила та не повідомляла про своє місце перебування.Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2022 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачу ОСОБА_2 за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Крім того Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті, однак відзиву на позовну заяву не подав, в судові засідання не з`явився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 11.08.2009 року року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу дружини не змінилось.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 21.06.2018 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 21.06.2018 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 (громадянином Республіки Польща) 21.06.2018 року у Звенигородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

09.11.2021неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із заявою про те, що мати самоусунулась від її виховання, належного догляду, залишила її без продуктів харчування та будь якого фінансування.

15.11.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою про позбавлення батьківських прав свою матір ОСОБА_2 . Мати неповнолітньої на зв`язок не виходила та не повідомляла про своє місце перебування.

25.1 1.2021 ОСОБА_2 написала зобов`язання та пообіцяла, що знайде роботу, не вживатиме алкогольні напої та налагодить зв`язок з донькою, у разі не виконання її вище вказаних зобов`язань, мати неповнолітньої ОСОБА_1 надала згоду на позбавлення її батьківських прав.

09.12.2021відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Звенигородської міської ради, на яке ОСОБА_2 не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином і запевнила, що буде присутня на комісії.

Згідно характеристики Звенигородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 4 від 12.01.2022 № 5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениця 9 класу в школі харектеризується з позитинвної сторони. Мати ОСОБА_2 не завжди приділяє належну увагу вихованню доньки. Не цікавиться її навчанням та поведінкою, не відвідує класні та загальношкільні батьківські збори.

Згідно довідки Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаської області від 21.01.2022 № 714/55/06-2021 ОСОБА_2 протягом 2021 року неодноразово була притягнута до адміністративних відповідальностей, штрафи та судовий збір не сплачувала, в наслідок чого виникла заборгованість в результаті якої усі особисті рахунки ОСОБА_2 були заблоковані. Один із яких був призначений для виплати пенсії по втраті годувальника на неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько, якої - помер

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 щодо неповнолітньої ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Дитина влаштована тимчасово у сім`ю родичів. Враховуючи наведене, комісія вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 баттьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_6 не виконує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом з тим, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Також відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтуванні позову, позивачка стверджує, що протягом тривалого часу відповідач не надає на дітей жодної матеріальної та фінансової підтримки, разом з дітьми не проживає. Угода про сплату аліментів між позивачем та Відповідачем не укладалась. Тому, з метою захисту прав дітей на належне утримання з боку батька, позивачка просить про стягнення аліментів з відповідача.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 280-289 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, про причини неявки не повідомив та відзиву на позов не подав.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-285, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

Позов Органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 ),третя особа : Служба у справах дітей Звенигородської міської ради (проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області) про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 ) батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 ) аліменти в розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відкритий рахунок неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, а саме 24.01.2022 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст заочного рішення виготовлено 17.03.2022 року.

Суддя Д.І. Сакун