Дата документу 25.03.2022 Справа № 336/731/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/908/22 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/731/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги центрального опалення та гарячого водопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 57 700,00 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2017 по грудень 2020 включно у сумі 57 700,00 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачка як співвласник квартири є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються ОСОБА_3 «МТМ», має заборгованість зі сплати за отриманні послуги, яка підлягає стягненню на користь концерну.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не враховано, що відповідачці на праві власності належить тільки 5/8 квартири, співвласниками іншої частки є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Фактично в квартирі проживає тільки ОСОБА_5 , яка і є споживачем комунальних послуг, а відтак і повинна нести витрати на утримання свого житла. Відповідачка успадкувала квартиру у 2014 році, в квартирі не зареєстрована і не проживає, а отже не є споживачем комунальних послуг. Поза увагою суду залишилася і та обставина, що предметом позову було стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.11.2017 по 01.01.2021, проте розрахунок заборгованості було надано позивачем за період з 2014 року. Суд першої інстанції такий розрахунок не перевірив і фактично вийшов за межі позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, Концерн «МТМ» просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України.

Встановлено, що рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 та №200 від 28.04.2011 починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.01.2021 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності по 1/8 частці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1109, виданого 10.05.2012 Пологівською державною нотаріальною конторою та 1/2 частка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 10.05.2012 Пологівською державною нотаріальною конторою.

За розрахунком позивача за період з листопаду 2014 року по грудень 2020 року включно за адресою АДРЕСА_2 надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 57 700 грн.

З наданих відповідачем доказів встановлено, що 20.06.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб, та після державної реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів ЄАБ ЗМР.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивачем як доказ на підтвердження позовних вимог надано витяг із особистого рахунку відповідача, згідно з яким останній має заборгованість з оплати послуг з теплопостачання та централізоване гаряче водопостачання за період з 01.11.2014 по 31.01.2021 на загальну суму 57 700, 83 грн.

Відповідач в даному випадку є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються йому за зареєстрованим місцем постійного проживання.

Послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідач ОСОБА_1 як співвласник житла є споживачем житлово-комунальних послуг, які надається за вказаною адресою.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України № 1875 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 32 ч. 1 Закону № 1875).

Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ІІК України передбачає. що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 має солідарний із іншими співвласниками житла обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позову є таким, що відповідає вимогам закону і зібраним у справі доказам.

Врахувавши вищевикладене, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, якими підтверджується наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надані за адресою АДРЕСА_2 , а також обов`язок відповідача ОСОБА_1 , як співвласника квартири утримувати належне їй майно та за відсутності заперечень з приводу розміру заборгованості та порядку її нарахування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те. щовідповідачка не зареєстрована в квартирі, в яку надавалися послуги з теплопостачання, а отже не є споживачем відповідних послуг, є неспроможними.

За положенням ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зважаючи на те, що відповідачка є співвласником нерухомого майна, в яке позивачем надаються відповідні послуги, вона у відповідності з вимогами частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув заборгованість за період з 2014 по 2021 рік, хоча у позовній заяві йшлося про заборгованість з січня 2017 по січень 2021 року, є також неспроможними.

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач просив про стягнення заборгованості у загальному розмірі 57 700 грн. До позовної заяви додано витяг із особистого рахунку, згідно з яким вказаний розмір заборгованості утворився з листопада 2014 року.

Із вимогою про застосування строку позовної давності відповідачка до суду не зверталася.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув всю суму боргу у відповідності із позовними вимогами концерну.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 268, 375,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська