Справа № 278/3636/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Ярошовець В. Б., розглянув цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з її лікуванням, а також призначити додаткові виплати в твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною восьмирічного віку. В обґрунтування вимог надала суду копії витягів з амбулаторної книжки спільної дитини, копії висновків лікарів та копії квитанцій з підтвердженням понесених витрат (а.с. 13-18).

22.11.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Позивач не скористалась своїм правом та не подала до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленнямсторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з її необґрунтованістю. Зазначивши, що вказане у позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки він стабільно і у повній мірі виплачує аліменти на утримання сина, а також сплачує додаткові витрати на нього. На підтвердження зазначеного надав копії квитанцій (а.с. 33-42). Також просив суд розглядати справу з викликом сторін.

Дослідивши матеріали цивільної справи та зазначене клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що позивачем пред`явлено позовні вимоги майнового характеру, розмір яких не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а відтак судом не встановлено обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засідання з повідомленням сторін.

Враховуючи наявність одночасного існування умов, передбачених ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач подала відповідь на відзив, у якому просить суд, задовольнити позов, та, змінивши суму позовних вимог шляхом їх зменшення, стягнути з відповідача заборгованість на додаткові витрати в сумі 270,00 грн (враховуючи добровільне повернення іншої частини витрат) та задовольнити позовну вимогу щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини в сумі 800 грн щомісячно. До відзиву додала «скріншот» переписки, довідку про неотримання аліментів, довідку розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , копії скарг та копії квитанцій з підтвердженням понесених витрат (а.с. 44-63). Суд, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, приймає заяву позивача в частині зменшення розміру позовних вимог.

Відповідачем подано заперечення, у яких зазначив, що позивач не надала доказів, які б об`єктивно підтверджували такі витрати. На підтвердження сплати ним додаткових витрат на лікування дитини та аліментів надав копії квитанцій, окрім того надав довідки з Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі про відсутність заборгованості у ОСОБА_2 по оплаті аліментів (а.с. 65-74).

Суд, дослідивши матеріали даної справи, та матеріали цивільних справ №278/3470/20 та №278/1182/21, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 6-7) від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - ОСОБА_3 (а.с. 5). Дитина перебуває на обліку у лікаря невролога у зв`язку із наявними захворюваннями, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13-18). Позивач понесла певні витрати на лікування та догляд за дитиною, які підтвердила копіями квитанцій (а.с. 20-21).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Надані обома сторонами докази, на переконання суду, свідчать про відсутність спору щодо наявності проблем із здоров`ям спільної дитини, тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню.

Дослідивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки з копій квитанцій наданих як позивачем так і відповідачем, зміст яких можливо відтворити, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 270,00 грн додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат у твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісяця суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків. з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину. що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Суд бере до уваги дані медичної документації щодо необхідності (потреби) подальшого лікування дитини медичними препаратами.

Відтак, враховуючи особливі обставини даної справи, особливість захворювання дитини, матеріальний стан сторін, зокрема, і відповідача, суд вважає, що з урахуванням обставин даної конкретної справи позов в частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягає до часткового задоволення, а саме: з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 400,00 грн додаткових витрат на лікування та догляд дитини - ОСОБА_4 , щомісяця, до досягнення ним восьмирічного віку.

Результати вирішення спору вимагаються стягнути з відповідача на користь держави судові витрати пов`язані з розглядом даної справи в розмірі 908,40 грн. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 270,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які необхідно сплачувати щомісячними платежами у сумі 400,00 грн, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , восьмирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати за розгляд даної справи у сумі 908,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік