Номер провадження: 22-ц/813/2645/22
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ?у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист прав споживача на інформацію та зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кузнецової В.В. 01 березня 2021 року у м Одеса, -

встановила:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якому просив суд визнати протиправною та незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у наданні ОСОБА_1 інформації про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо розміру заборгованості станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також у ознайомленні позивача із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, а також зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити позивача із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання; та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Листом від 01.10.2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило позивачу у наданні вищевказаної інформації із посиланням на те, що запит ОСОБА_1 містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом, а також через те, що відсутня фактична можливість ідентифікувати його як належного отримувача. Натомість, ОСОБА_1 запропоновано: «у випадку належного оформлення звернення з підтверджуючими документами щодо наявності підстав надання відповіді із ЗУ «Про звернення громадян» ТОВ «Вердикт Капітал» вчинить відповідні дії, згідно вимог чинного законодавства України».

Позивач вважав, що ця відмова є незаконною та порушує його права як споживача банківських послуг.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що відмовою ТОВ «Вердикт Капітал» йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у виникненні у нього негативного явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу, у зв`язку з чим йому була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань, внаслідок чого вважає, що 1 000 грн. моральної компенсації будуть справедливими за його приниження, перебування без запитуваної інформації.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправною та незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у наданні ОСОБА_1 інформації про дійсно існуючої заборгованості, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання.

В іншій частині задоволення позову - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що безпідставне порушення відповідачем особистого немайнового права позивача на інформацію та невчинення необхідних дій для його поновлення спричинили апелянту моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачем. Також апелянт зауважує, що суд першої інстанції необґрунтовано не відніс ОСОБА_1 до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору на підставі положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є підстави для перерозподілу судових витрат, і оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави повинні стягуватися витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681, 60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 999,00 грн. на термін до 23.01.2018 року.

16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 11195 про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 0 від 23.02.2017 в загальній сумі 16989,01 грн.

15.09.2020 року ОСОБА_2 звернувся до керівника ТОВ «Вердикт капітал» із запитом на інформацію, відповідно до якого просив повідомити, чи дійсно існувала заборгованість, чи були надані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, чи були вирішені по суті спори щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, просив ознайомити його зі змістом виконавчого напису, а також з заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів шляхом направлення фотокопій (або сканкопій у форматі PDF) зазначених документів на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а їх копії в паперовому вигляді за його поштовою адресою.

Листом від 01.10.2020 року вих. 19920 ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило ОСОБА_1 у наданні інформації з посиланням на те, що його звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», відтак, відсутня можливість надати запитувану інформацію, так як відсутня фактична можливість ідентифікувати його як належного отримувача. Крім того повідомлено, що оскільки звернення містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом, ТОВ «Вердикт Капітал» не в змозі надати запитувану інформацію чи копії документів, які містять таку інформацію, та зазначено, що у випадку належного оформлення звернення з підтверджуючими документами щодо наявності підстав надання відповіді згідно ЗУ «Про звернення громадян» ТОВ «Вердикт Капітал» вчинить відповідні дії, згідно вимог чинного законодавства України.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір .Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України «Про інформацію» встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Інформація, згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Інформація про товар (роботу, послугу) це, згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про інформацію», відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно ст. 11 вказаного Закону, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 5 999,00 грн. підпадає під розуміння послуги, а дані про заборгованість за договором кредиту, - підпадають під поняття інформації про відповідну послугу.

Крім того, згідно зі статтею 19 Закону України «Про звернення громадян», орган державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову.

Як зазначено позивач і не спростовано відповідачем, останнім не було направлено копії відповідної вмотивованої постанови, як це передбачено стаття 19 Закону України «Про звернення громадян», складеної у разі прийняття рішення про обмеження доступу ОСОБА_2 до відповідної інформації при розгляді його звернення, та не роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення за запитом позивача, що також свідчить про порушення відповідачем ст.19 зазначеного закону.

Згідно ст. 1076 ЦК України, Банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Таким чином, вірним є висновок суду про те, що звернення ОСОБА_2 від 15 вересня 2020 року щодо надання інформації не містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом.

Також, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні запитуваної інформації, відповідачем зазначено, що звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», відтак, відсутня можливість надати запитувану інформацію чи копії документів, які містять таку інформацію, так як відсутня фактична можливість ідентифікувати заявника як належного отримувача.

Крім того, як вбачається із запиту на інформацію від 15.09.2020 року, яким ОСОБА_2 звернувся до керівника ТОВ «Вердикт капітал», в останньому також зазначено прізвище, ім`я та по батькові заявника, місце його проживання, номер телефону та електронна адреса, номер кредитного договору та підпис заявника.

Таким чином, посилання відповідача на те, що звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», так як відсутня фактична можливість ідентифікувати заявника як належного отримувача, не заслуговує на увагу, оскільки містить прізвище, ім`я, по батькові особи, якою складено запит, відомості про дату його складання та підпис, а також місце проживання та номер телефону особи, які співпадають з даними зазначеними у договорі №0 від 23.02.2017 року, що виключає можливість вважати особу такою що не відповідає вимогам належного отримувача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова ТОВ «Вердикт капітал» у наданні ОСОБА_1 інформації є протиправною та незаконною, на підставі чого задовольнив вимоги позову в частині визнання протиправною та незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у наданні ОСОБА_1 інформації про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, та в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, в частині стягнення моральної шкоди суд вважає з необхідне відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то судом зазначено наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування вказаної вимоги ОСОБА_2 вказує, що внаслідок відмови в задоволенні вимог у наданні інформації і копій документів, які містять таку інформацію, відповідач спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у виникненні у нього негативного явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, витрачання особистого часу.

Крім того позивач зазначив, що у своєму листі від 01.10.2020 року відповідач, при зверненні до нього, допускає вживання малої літери у займеннику «Ви», підкреслюючи свою неввічливість, нетактовність та неповагу до адресата. Таке порушення етичного характеру також негативно позначилася на його психологічному стані і призвело до моральних страждань. Внаслідок таких дій ОСОБА_2 відчував себе приниженим та морально подавленим, та просив стягнути з відповідача на його користь моральну компенсацію у розмір 1000 грн.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за її недоведеністю, оскільки розмір завданої моральної шкоди підлягає доказуванню на загальних підставах, при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру спричиненої йому моральної шкоди.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не враховано безпідставне порушення відповідачем особистого немайнового права позивача на інформацію та невчинення необхідних дій для його поновлення спричинили апелянту моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачем.

Колегія суддів зауважує, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

В межах розгляду даної цивільної справи судом першої інстанції встановлено протиправність дій відповідача, яка полягає в ненаданні відповіді на запит позивача.

Разом з тим, доведення лише протиправності дій відповідача не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивача від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Зазначаючи про моральні страждання, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач своєчасно не надав відповіді на його запит, а також не надав жодного належного доказу факту існування таких моральних страждань (зокрема, позивачем не надано висновку експерту, письмові докази (наприклад, медичні довідки, висновки) ,та інші документи що підтверджують обставини, які мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо).

Колегія суддів зазначає, що позовна заява та апеляційна скарга містять лише цитування норм права та процесуальних рішень судів, в той же час в ній абсолютно відсутній конкретний виклад фактичних обставин, які пов`язані безпосередньо із самим позивачем, і які входять до предмета доказування в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила душевні страждання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не відніс ОСОБА_1 до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору на підставі положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є підстави для перерозподілу судових витрат, і оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави повинні стягуватися витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681, 60 грн., то колегія суддів вважає, що апелянт дійсно звільнений від сплати судового збору відповідно положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак враховуючи, що вказана сума судового збору у розмірі 1 681, 60 грн. вже сплачена ОСОБА_1 за подання позовної заяви, то перерозподіл судових витрат, згідно якого з ТОВ «Вердикт Капітал» в дохід держави буде стягнуто витрати по сплаті судового збору, призведе до порушення прав апелянта, оскільки останній буде позбавлений права на отримання витрат по сплаті судового збору з відповідача, що є неприпустимим.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе