Справа № 932/4685/21
Провадження № 2/932/2120/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кондрашова І.А.,

за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

представника позивача - адвоката Шишкіна В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Дніпро Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Дніпро Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 25.09.2007 року між нею та АТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNHLGB00000786, відповідно до якого відповідачем позивачу були надані кредитні кошти у розмірі 41 400 доларів США. В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань 11.03.2008 р. між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

У травні 2021 року позивач дізналась, що Приватним виконавцем виконавчого округу м. Дніпра Сивокозовим О.М. було відкрито виконавче провадження № 65315247 щодо примусового виконання виконавчого напису № 228, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, 23.01.2019 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкції та процентів, є безспірними. Письмова вимога не відповідає установленим вимогам, зокрема, вона не засвідчена стягувачем, у тексті є фраза про сплату боргу протягом 30 днів з моменту відправлення вимоги, що є неправильним, оскільки початок строку повинен збігатися з датою отримання вимоги. Вчинення виконавчого напису саме 23.01.2019 року є грубим порушенням норм Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідач отримала вимогу пізніше. Також, у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська є спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наявність такого спору, на думку позивача, свідчить про те, що заборгованість не є безспірною. Враховуючи такі обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 23.01.2019 року, який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за реєстр. № 228, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує, що позивач отримала кредит у розмірі 41 400 доларів США, проте кредитні зобов`язання не виконує, тому банк має повне право звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку, шляхом вчинення виконавчого напису. Банком було надано всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Позивач дійшла помилкового висновку про те, що наявність спору про стягнення заборгованості є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки наявність судового спору не спростовує висновок про безспірність заборгованості, що узгоджується з Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року, по справі 305/2082/14-ц. Також вказує, що згідно п. 1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріусу подається оригінал розрахункового документу про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язань. Ані Закон України «Про іпотеку», ані вищевказаний Порядок не покладає на іпотекодержателя обов`язок доводити перед нотаріусом факт отримання боржником цієї вимоги, або спливу строків на виконання свого обов`язку, оскільки закон пов`язує факт вчинення виконавчого напису із надсиланням вимоги боржнику, а не перевірки отримання. Вчинення виконавчого напису нотаріуса здійснюється після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому порядку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 25.09.2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладеного кредитний договір № DNHLGB00000786, на підставі якого позивача був наданий кредит у розмірі 41 400 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 березня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки № DNHLGB00000786.

Відповідно до п. 33.3. вказаного договору іпотеки, позивач надала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак свої кредитні зобов`язання позивач не виконувала, та має прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 609 81 доларів США.

23 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем від 05.05.2021 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис повинен містити дату його вчинення (рік, місяць, число), найменування посади, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі п. 2 Переліку.

Суд констатує, що спірний виконавчий напис містить всі відомості, які передбачені ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Відповідачем подано усі документи, що необхідні для вчинення виконавчого напису, передбачені п. п. 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З приводу посилань позивача на те, що письмова вимога про усунення порушень має недоліки, слід вказати таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Законодавством не встановлено будь-яких особливих вимог до змісту письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання.

Судом досліджена відповідна вимога від 12.12.2018 року, в якій міститься найменування боржника та його адреса, посилання на кредитний договір. Також вказана сума заборгованості, яку необхідно сплатити боржнику та роз`яснено, що в разі несплати такої заборгованості банк матиме право протягом 30 днів з дня відправлення вимоги, звернути стягнення на предмет іпотеки. Така вимога, на думку суду, відповідає закону.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

З аналізу цих норм не убачається, що іпотекодержатель повинен перевіряти, чи отримала позивач вимогу, чи ознайомилась з її змістом, чи реалізувала своє право на погашення заборгованості. Логіка законодавця така, що іпотекодержатель має право звернути стягнення після спливу 30 денного строку після відправлення вимоги, а не після отримання її боржником чи ознайомлення з нею. На практиці мають місце випадки, коли боржник свідомо не отримує кореспонденцію чи відмовляється від її отримання.

Отже, відлік строку на вчинення виконавчого напису відраховується, на переконання суду, саме з момент відправлення вимоги. Законом не передбачено іншого. Це забезпечує дотримання справедливого балансу між сторонами та захищає інтереси також й стягувача, оскільки боржник, який не виконує кредитні зобов`язання, повинен мати очікування того, що банк ймовірно може розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід відзначити, що навіть після отримання вимоги та вчинення виконавчого напису, позивач не спромоглась погасити заборгованість, хоча виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання пізніше, а саме у квітні 2021 року.

Тому посилання на те, що вона не отримувала вимогу, або не обізнана з її змістом, виглядають дивно, і суд оцінює таку позицію позивача критично.

Як видно з фіскального чеку та опису вкладення, вимога відправлена на адресу боржника 22.18.2018 року, а виконавчий напис вчинено 23.01.2019 року, тобто після спливу 30 - ти денного строку, що відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, доводи позивача про те, що іпотекодержателем грубо порушені вимоги Закону України «Про іпотеку», а також її права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, головною умовою вчинення виконавчого напису є безспірність вимог.

Позивач звертає увагу, що нотаріусом не було перевірено, що на момент вчинення оскаржуваного напису в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наявність у провадженні суду такого спору є, на думку позивача, свідченням того, що заборгованість не має ознак безспірності.

Проте суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки при вирішенні питання правомірності вчинення виконавчого напису слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Так, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України "Про нотаріат", викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15), тому наявність судового спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже, не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Інші твердження позивача не свідчать про незаконність оскаржуваного виконавчого напису, тому не беруться судом до уваги. Також суд вказує, що не можна визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, лише з формальних підстав, оскільки в такому випадку будуть порушуватись права кредитора. Позивач тривалий час не сплачує заборгованість, тому банк має законне право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір віднесено на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Дніпро Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ