ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/2847/21

провадження № 22-ц/4809/396/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач - Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року у складі судді Гармаш Т. І. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило:

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 17 542 грн 78 коп, з яких: 13 677 грн 24 коп - основний борг, 2 488 грн 27 коп - втрати від інфляції, 1 377 грн 27 коп - 3% річних;

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем теплової енергії, що надається СП ТОВ «Світловодськпобут» та на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

СП ТОВ «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодськ та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки.

Між позивачем та відповідачем 01.03.2003 було укладено договір про постачання теплової енергії, а саме про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання квартири.

На час звернення до суду з позовом вказаний договір не розірвано, а позивачем належним чином виконуються обов`язки, передбачені умовами договору.

ОСОБА_1 договірні зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконує та за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року має заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 13 677 грн 24 коп.

Крім того, з огляду на юридичну природу правовідносин, які скалалися між сторонами, позивач вважає, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, а з відповідача на його користь підялагає нрахаховані за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року штрафні санкції, з яких: 2 488 грн 27 коп втрати від інфляції, 1 377 грн 27 коп - 3% річних.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення у сумі 17 542 грн 78 коп відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, зазначаючи у позові про те, що ОСОБА_1 проживає та є споживачем теплової енергії у квартирі АДРЕСА_1 , не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його права власності на нерухоме майно.

Оцінюючи надані позивачем докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції вважав їх недостатніми для встановлення фактів, які входять до предмета доказування, як наслідок, був позбавлений можливості встановити, що саме відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води на підставі договору, у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також те, що позивачем було надано послуги саме в обсязі, зазначеному у позові.

В апеляційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

При відкритті провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що позовна заява відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху не було.

Останнім відомим позивачу місцем проживаннч ОСОБА_1 є адреса, зазначена в позові та яка зазначена в Договорі про постачання теплової енергії від 01.03.2003.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав правової оцінки доказам, які підтверджують, що ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення, що підтверджується довідкою СП ТОВ «Світловодськпобут» про розрахунок заборгованості за теплову енергію, розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних від суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за яким споживач ОСОБА_1 частково сплачував борг за теплову енергію, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості.

Позивач вважає, що відмова судом першої інстанції в задоволенні позову з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні є порушенням норм процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 150 000 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що СП ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15 серпня 2012 року.

01.03.2003 між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання теплової енергії, відповідно до якого СП ТОВ «Світловодськпобут» зобов`язується постачати теплову енергію споживачу з метою гарячого водопостачання та опалення приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується оплачувати використану теплову енергію.

Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, термін його дії до 31.12.2007. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору ні одна зі сторін не виявить бажання внести в нього зміни або доповнення, він продовжується. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до наказів СП ТОВ «Світловодськпобут» «Про початок опалювального сезону» у 2017 - 2021 роках, позивач надавав послуги централізованого опалення у м. Світловодську.

З довідки наданої Відділом ведення реєстру виконавчого комітету Світловодської міської ради убачається, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недостатньо надано доказів для встановлення факту надання послуг відповідачу в заявлених обсягах та виникнення заборгованості у зазначеному розмірі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першоїстатті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується, що СП ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15 серпня 2012 року (а. с. 6).

Згідно наказів СП ТОВ «Світловодськпобут» № 84 від 21 жовтня 2017 року, № 53 від 23 жовтня 2018 року, № 29/1 від 15 листопада 2019 року, № 72 від 22 жовтня 2020 року та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради № 711 від 01 жовтня 2017 року, № 612 від 29 жовтня 2018 року, № 778 від 29 жовтня 2019 року, № 544 від 07 жовтня 2020 року, у м. Світловодську у період з 2017 рік по 2021 рік було проведено опалювальні сезони (а. с. 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24).

01 березня 2003 року між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 укладено договір № 403340 про надання населенню послуг по опаленню і гарячому водопостачанню в кв. АДРЕСА_1 . На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 (а. с. 7-8).

За умовами п. 1.1. вказаного договору СП ТОВ «Світловодськпобут» зобов`язалося подавати через внутрішньобудинкові та квартирні системи теплопостачання, які знаходяться на балансі виконавця, споживачу послуги теплопостачання та опалення загальної площі квартири, а споживач зобов`язався своєчасно виконувати оплату за отримані послуги на умовах даного договору.

Пунктом 4.5. вказаного договору, передбачено, що розрахуноквий період оплати за послуги теплопостачання - один календарний місяць, а термін внесення платежів - не пізніше 15 числа місясця, слідуючого за розрахунковим.

Згідно п. 7.1. цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.07.2007, та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи також міститься довідка СП ТОВ «Світловодськпобут» про заборгованість ОСОБА_1 за послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року та яка складає - 17 542,78 грн, з яких: 13 677,27 грн - сума заборгованості, 2 488,27 грн - витрати від інфляції, 1 377,27 грн - 3 % річних (а. с. 9).

З наданої позивачем довідки про розмір заборгованості відповідача вбачається, що останнім частково здійснювались платежі в рахунок погашення заборгованості за надані позивачем послуги, що свідчить про визнання ним боргу.

Розмір заборгованості належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частиною першою статті 1 ЗУ «Про теплову енергію» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що споживачем комунальних послуг, зокрема, щодо надання послуги по опаленню і гарячому водопостачанню, може бути не тільки особа, яка є власником житла, а й особа, з якою виконавцем укладено відповідний договір про надання такої послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Оскільки СП ТОВ «Світловодськпобут» є постачальником теплової енергії в квартиру, щодо якої з відповідачем укладено договір є відповідач і даний будинок забезпечується централізованим опаленням, що підтверджується наявністю договірних правовідносин та особовим абонентським рахунком і ці договірні відносини не були припинені,

Аналізуючи наведені норми права та докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, які надаються СП ТОВ «Світловодськпобут» згідно чинного укладеного договору, даних про розрівання якого матеріали справи не містять, а тому на відповідача покладено обов`язок оплачувати надані позивачем послуги.

Між сторонами склалися договірні відносини, згідно яких підприємство надавало послуги з теплопостачання квартири, що є предметом договору, споживач отримував ці послуги, але безпідставно зобов`язання щодо оплати послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором повністю не виконував, внаслідок чого, згідно розрахунку, який не оспорюється відповідачем, за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року виникла заборгованість за отримані послуги у сумі 13 677,27 грн, яка визначена на підставі затверджених тарифів та розпоряджень про початок і закінчення опалювального сезону.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання по оплаті послуг позивача по опаленню житлового приміщення, з нього підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 13 677,27 грн.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З урахуванням юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на те, що відповідачем не були виконані умови договору щодо оплати послуг, наданих СП ТОВ «Світловодськпобут», суд також вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача, крім суми боргу за надані послуги з теплопостачання, підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК україни втрати від інфляції в сумі 2 488,27 грн та 3 % річних від суми боргу в розмірі 1 377,27 грн, розмір яких підтвердженний розрахунком позивача, який є правильним і відповідачем не спростований.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та внаслідок неналежно наданої оцінки наявним в матерілах справи доказам та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року підлягає скасуванню, а з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 17 542 грн 78 коп, з яких: 13 677 грн 24 коп - основний борг, 2 488 грн 27 коп - втрати від інфляції, 1 377 грн 27 коп - 3% річних.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги СП ТОВ «Світловодськпобут» було сплачено 5 675 (2 270+3 405) грн судового збору, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 21 березня 1997 року Світловодським МРВ УМВС у Кіровоградській області) на користь Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» () заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 17 542 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дві) грн 78 коп, з яких: 13 677 грн 24 коп - основний борг, 2 488 грн 27 коп - втрати від інфляції, 1 377 грн 27 коп - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 21 березня 1997 року Світловодським МРВ УМВС у Кіровоградській області) на користь Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» () 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко