Справа № 148/736/21
Провадження №2/148/54/22
У Х В А Л А
24 березня 2022 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Мрочко Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду знаходиться вищевказана справа
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої останній вказав, що відповідачем заборгованість за основним боргом (кредитом) за кредитним договором №769492 від 21.10.2014 сплачено в повному обсязі, після подання позову та відкриття провадження у справі. Залишок заборгованості в рамках позовних вимог складає сплачений банком судовий збір у сумі 2270 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 2270 грн судового збору.
Відповідно до ст. 223 ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши заяви учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі слід закрити, виходячи з наступних підстав.
Так, фактичний зміст заяви представника позивача свідчить про відсутність предмету спору між сторонами.
В той же час твердження представника позивача про те, що залишок заборгованості в рамках позовних вимог складає сплачений банком судовий збір у сумі 2270 грн є безпідставним, так як судовий збір не належить до позовних вимог, не стосується суті спору, не входить до ціни позову та не є рішенням по суті спору в розумінні ЦПК України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Дана позиція суду узгоджується із правовим висновком Верховного суду, викладеним у постановах від 03.05.2018 у справі № 404/251/17 та від 20.09.2021 в справі №638/3792/20.
Оскільки судом встановлено, що між сторонами у зв`язку з проведеним позивачем перерахунком не залишилося неврегульованих питань щодо заборгованості за кредитним договором, а тому між сторонами відсутній предмет спору.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України, п ро закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Оскільки матеріали справи не містять клопотання позивача про повернення судового збору, у суду відсутні правові підстави для його поверненню з Державного бюджету.
Також ч.3 ст.142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
В даному ж випадку представник позивача не висловився у своїй заяві щодо не підтримання своїх вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем.
Щодо вимог представника відповідача щодо стягнення правової допомоги судом встановлено наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи видно, що представником відповідача є адвокат Кравець В.А., яка на підтвердження своїх повноважень надала: копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 13.12.2021 (а.с.114); копію договору №б/н про надання правничої допомоги від 13.12.2021 (а.с.115-116), у п.3.1 якого зазначено, що фіксована сума вартості послуг за даним договором становить 6000 грн; копію квітанції до прибуткового касового ордера від 13.12.2021 на суму 6000 грн (а.с.116).
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Таким чином, оцінивши співмірність витрат зі складністю справи, зокрема тим, що фактично правнича допомога адвоката Кравець В.А. полягала у поданні до суду відзиву на позовну заяву, заяви про надання строку на примиреня та заяви про приєднання доказів, суд дійшов висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу, яка надана відповідачу, у розмірі 3000 грн.
Керуючись ч.1 ст. 2, ст. 133, 137, ч.3 ст.142, п.2 ч.1, ч.2 ст.255 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором закрити.
Роз`яснити представнику позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: