Справа № 459/406/22
Провадження № 6/459/18/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Жураковський А.І., ознайомившись із матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача ПАТ «Кредобанк» на його правонаступника з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.12.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотарільного округу Топоровською Н.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1172,

УСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулася до Червоноградського міського суду Львівської області із заявою, в якій просить замінити стягувача ПАТ КБ «Кредобанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.12.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за №1172, яким було звернуто стягнення на транспортний засіб боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 17.10.2017 між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 0707.05.00.2307 від 18.05.2013, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . В заяві заявник посилається на ст. 442 ЦПК України, згідно з положеннями якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Ознайомившись із вказаною заявою та доданими до неї документами, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, як виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з ч. 1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Виходячи з системного аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України приходжу до висновку, що суд може замінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим написом нотаріуса у порядку адміністративного судочинства.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-2391ц15. Зокрема ВСУ вказав, що суд касаційної інстанції, закриваючи провадження у справі за заявою сторін про заміну сторони у виконавчому провадженні, виходив із того, що суди при розгляді заяв не врахували та помилково постановили ухвали про заміну сторони виконавчого провадження у порядку цивільного судочинства, не звернувши уваги на те, що виконавче провадження було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не виконавчого листа, виданого судом на підставі судового рішення, ухваленого у порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, ВС у складі КАС у своїй постанові від 26.02.2020 року у справі № 826/7981/17 дійшов висновку, що юрисдикції справ за заявами про заміну сторони у виконавчому написі нотаріуса (заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса) мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція є аналогічною викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 826/7941/17, в якій, серед іншого, вказано, що у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом. Нормами ЦПК України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.

Аналізуючи в сукупності норми Закону України "Про виконавче провадження" та КАС України, беручи до уваги те, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Тому, виходячи з положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», суд може замінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим документом, виданим судом при розгляді цивільної справи у порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України» зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування.

У рішенні від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив, що вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Відтак, передача такої заяви на розгляд іншого суду зумовило б порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 року, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким судом, у розумінні положень КАС України та Закону України «Про виконавче провадження» є саме адміністративний суд. Розгляд такої заяви за правилами цивільного чи господарського судочинства матиме своїм наслідком порушення права особи на розгляд його заяви належним судом, адже, як вже було підкреслено вище, до компетенції відповідних судів віднесено виключно розгляд питань, пов`язаних з виконанням саме їх рішень.

Згідно з ч.3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 442 ЦПК України, після надходження таких заяв до суду, суддя повинен вирішити питання про призначення такої заяви до розгляду.

ЦПК України фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок відриття провадження з розгляду заяв, які стосуються процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, в тому числі, і щодо заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

Проте, якщо при вирішенні питання про призначення такої заяви до розгляду суддя встановить, що така заява непідвідомча суду, то дії суду у такому випадку процесуальним законом не врегульовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому суд вважає, що розгляд питання про відмову у відкритті провадження з розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, слід проводити за правилами, закріпленими у ст. 186 ЦПК України.

З огляду на те, що питання заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса повинно розглядатися в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження з розгляду такої заяви.

Керуючись ст.ст.186, 258-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача ПАТ «Кредобанк» на його правонаступника з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.12.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотарільного округу Топоровською Н. В. та зареєстрованого у реєстрі за №1172.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», що з вказаними вимогами слід звертатись в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня вручення її копії.

Повний текст ухвали складено 17.03.2022.

Суддя: А. І. Жураковський