Справа № 216/3453/21
Провадження № 2/216/825/22
РІШЕННЯ

іменем України

14 лютого 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона, перебуваючи в трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», на посаді керуючого філії Дзержинського відділення №7806, 15 жовтня 2004 року, близько о 15 годині 10 хвилин, з вини відповідача, внаслідок нещасного випадку, отримала травму у вигляді: «багатооскольчатий внутрішньосуглобний перелом правої ліктьової кістки із здавленням середнього нерву». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: ОСОБА_1 було викликано до телефону, який знаходився в кабінеті заступників керуючого. З метою прийняття дзвінка з облуправління «Ощадбанк», позивач направилась до телефону і в цей момент працівник відділу депозитів повідомила її про те, що вона негайно повинна піти до свого кабінету для отримання інформації відносно запита клієнта банку. Позивач, прямуючи до кабінету, внаслідок неналежної організації робочої зони, зачепившись за ніжку стільця втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому вказані ушкодження. Відповідно до п.6 акту Форми Н-1/П: вид події падіння під час пересування. Таким чином, вважає, що нещасний випадок стався внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 25.05.2005 позивач пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується довідкою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» ДНА-02 №02090, виданою на ім`я позивача. 27.05.2015 позивач повторно пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві - безстроково, що підтверджується довідкою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №005728, виданою на ім`я позивача. Таким чином, вона змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку зі вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відсутності наявності реальної динаміки покращення стану здоров`я, яке вона мала до отримання каліцтва, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області моральну шкоду в розмірі 306 995,00 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, скористався процесуальним правом подання відзиву, вважаючи вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення мотивував наступним. ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ВАТ «Ощадбанк», працюючи на посаді керуючого філії Дзержинського відділення №7806 Під час виконання трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку з вини роботодавця, вона отримала травму: «багатооскольчатий внутрішньосуглобний перелом правої ліктьової кістки із здавленням середнього нерву». Висновком медико-соціально експертної комісії від 25.05.2005 їй первинно встановлено 50% втрати працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності, визначено необхідність у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. За результатами повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу визначено 50% втрати професійної працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем були одержані медико-соціальні послуги, а саме: одноразова допомога в червні 2005 р., в сумі 15580,00 грн, виплати на лікування в травні 2005 р. в сумі 205, 96 грн, разова грошова допомога в грудні 2011р. в сумі 240, 00 грн, виплата на санаторно-курортне лікування: 08.2016 р. 12 024,00 грн. Також, за період травня 2005 р. липня 2021 р. позивачці було виплачено страхові виплати на суму 853603,07 грн. При цьому, представник відповідача вказує, що в рамках спірних правовідносин Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не є належним відповідачем. Так, відповідно до п.27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», п.22 ст.71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», дію норм Закону України від 23 грудня 2007 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві …», які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону України від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Представник вважає, що оскільки законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди з Фонду. Вважає, що належним відповідачем повинно бути підприємство-роботодавець, яке несе відповідальність за відшкодування моральної шкоди. Таким чином, вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежало від часу настання страхового випадку і не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відділення Фонду обов`язку здійснювати таку виплату. Також, зазначає, що на органи МСЕК покладено обов`язок по встановленню факту моральної шкоди, а встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення факту заподіяння моральної шкоди. На думку представника відповідача, відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежало від часу настання страхового випадку і не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснювати таку виплату.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач станом на 15 жовтня 2004 року працювала на посаді керуючого філії Дзержинського відділення №7806 відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Як вбачається з акту розслідування нещасного випадку від 20.10.2004, 15 жовтня 2004 року, близько о 15 годині 10 хвилин, позивач, прямуючи до свого кабінету, внаслідок нещасного випадку, отримала травму у вигляді: «багатоосколковий внутрішньосуглобний перелом правої ліктьової кістки із здавленням середнього нерву». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання нею своїх трудових обов`язків, а саме: ОСОБА_1 було викликано до телефону, який знаходився в кабінеті заступників керуючого. З метою прийняття дзвінка з облуправління «Ощадбанк», позивач направилась до телефону і в цей момент працівник відділу депозитів повідомила її про те, що вона негайно повинна піти до свого кабінету для отримання інформації відносно запита клієнта банку. Позивач, прямуючи до кабінету, внаслідок неналежної організації робочої зони, зачепившись за ніжку стільця втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому вказані ушкодження.

Згідно з п. 6 акту розслідування нещасного випадку видом події являється падіння під час пересування.

Пунктом 7 вказаного акту визначено причину настання нещасного випадку особиста необережність.

Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці (п. 10 акту розслідування нещасного випадку) встановлено: ОСОБА_1 , професія економіст, керуюча філією - Дзержинське відділення №7806 ВАТ «Ощадбанк».

25.05.2005 позивач пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою з акт 4 огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії ДНА-02 №02090, виданою на ім`я позивача.

27.05.2015 позивач повторно пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві - безстроково, з подальшою необхідністю в медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, санаторно-курортному лікуванні, ортезі на правий ліктьовий суглоб, що підтверджується довідкою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №005728, виданою на ім`я позивача.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон).

Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Частинами 1, 3 ст. 28 Закону у редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 25.05.2005 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ст.13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 у зазначеній редакції завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України«Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167ЦК України та статтею 237-1КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 року. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп,від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18).

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, в зв`язку з чим відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Згідно з вимогами ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з трудовим ушкодженням встановлений, оскільки позивач зазнала зменшення обсягу трудової діяльності, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь втрати професійної працездатності, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з втратою професійної працездатності.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 500,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 137, 213- 215, 276, 279 ЦПК України, ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області на користь держави судовий збір в сумі 500,00 грн (п`ятсот гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, , місце реєстрації: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Дмитра Яворницького, 93.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов