Справа № 306/1844/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року, постановлену головуючою суддею Ганчак Л.Ф., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої на його користь борг у розмірі 107300,00 грн, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою Свалявського районного суду від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі.

23 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, згідно якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 - до вирішення справи по суті та набуттям рішення суду у справі законної сили. Заява мотивована тим, що заявник вважав, що існує реальна можливість невиконання рішення суду в майбутньому, оскільки є ймовірність того, що за час розгляду справи, відповідачка може відчужити майно яке їй належить.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомий, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області 02.10.2004р.).

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та відмовити в забезпеченні позову. Вказує, що жодного обґрунтування на підтвердження можливості ухилення відповідача від виконання рішення суду подана заява не містить. Також, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження намірів відчуження належного їй майно з метою утруднення виконання судового рішення про задоволення позовних вимог. І мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить обґрунтування висновків суду щодо співмірності із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, по захист яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно вимог п.1 ч.1 та ч.3 ст.150 ЦПК позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути розмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

А звідси, конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що спір між сторонами стосується стягнення боргу.

Отже, забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, враховуючи, що ціна позову 107 300 грн, то саме в межах такої суми слід забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно відповідачки.

Разом з цим позивач у позові просить суд окрім задоволення позовних вимог також вирішити питання розподілу судових витрат, які складаються з суми 10.000,00 грн витрат з надання правничої допомоги і 1073,00 грн судового збору.

Згідно приписів ст. 141 ЦПК України суд при вирішенні справи по суті здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

За цих обставин, судові витрати сторін пов`язані з розглядом справи також враховуються судом при вирішенні питання про забезпечення позову. А тому, попередні судові витрати позивача на загальну суму 11.073,00 грн. являються підставою для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно.

Таким чином вимогу позивача про забезпечення позову слід задовольнити частково в межах суми заборгованості та понесених майбутніх судових витрат на загальну суму 118.373,00 гривень.

Вказаного суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 .

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду змінити наклавши арешт на майно відповідачки в межах суми заборгованості та судових витрат.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року про забезпечення позову змінити, виклавши резолютивну частину ухвали за змістом наступним чином:

накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області 02.10.2004 року в межах суми заборгованості та судових витрат у розмірі 118.373,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 22 березня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: