ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 716/1670/21

Провадження №22-ц/822/212/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар - Петранюк Ю.Т.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2021 року, головуючий у І-й інстанції - Стрілець Я.С.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 лютого 2008 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000 дол. США зі сплатою 13,5% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення заборгованості 28 лютого 2023 року.

Вказував на те, що пунктом 1.2 вказаного договору кредиту, цей кредит надавався позичальнику на споживчі цілі.

Зазначав, що 02 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості та надав всі необхідні документи, що підтверджували інформацію, зазначену у заяві. Однак 02 липня 2021 року позивач отримав відмову від відповідача у проведенні реструктуризації у зв`язку з наявністю у дружини додаткового майна, а саме, житлового будинку в м.Заставна Заставнівського району Чернівецької області.

Вважає, що вказаними діями відповідач порушує його права як споживача на проведення реструктуризації, а тому просив визнати дії АТ «Альфа-Банк» щодо відмови у здійсненні реструктуризації кредиту за Договором кредиту № 35 від 29 лютого 2008 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року незаконними. Зобов`язати АТ «Альфа-Банк» здійснити реструктуризацію кредиту за Договором кредиту № 35 та стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Заставнівського районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, при цьому суд неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом не встановлено походження права власності земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 - дружині позивача. У судовому засіданні встановлено, що спірний будинок було збудовано батьком дружини позивача ОСОБА_4 задовго до шлюбу позивача з ОСОБА_3 .. ОСОБА_1 жодної участі у будівництві та придбанні спірного житлового будинку не брав та не вважає його спільним майном.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до відповідача із заявою про проведення реструктуризації у відповідності до приписів п.п. 4 та 7 Розділу ІУ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року позивач мав у володінні інше житлове нерухоме майно, отже, не підпадав під умови реструктуризації, визначені приписами зазначеного законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 29 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000 дол. США зі сплатою 13,5% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, з кінцевим терміном повернення заборгованості 28 лютого 2023 року.

Також встановлено, що 29 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено Іпотечний договір N 35, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту N 35 від 29 лютого 2008 року нерухоме майно, а саме: квартиру, яка складається із одної житлової кімнати, загальною площею 38,00 кв. м, житловою площею 16,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві власності.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2015 року «Альфа-Банк» Україна за рішенням загальних зборів акціонерів і рішенням єдиного акціонера «Укрсоцбанку» став повним правонаступником всіх прав та зобов`язань Укрсоцбанку .

Крім того, з Інформаційної довідки N 257715293 від 21 травня 2021 року вбачається, що у власності ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка розміром 0,0798 га, кадастровий номер: :03:003:0384, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також житловий будинок загальною площею 79,8 кв.м, житловою площею 63,2 кв.м, по АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 7 розділу ІУ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов, зокрема:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

Як встановлено судом, 02 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості та надав необхідні документи, що підтверджували інформацію, зазначену у заяві.

02 липня 2021 року позивач отримав відмову від відповідача у проведенні реструктуризації у зв`язку з наявністю у дружини додаткового майна, а саме, житлового будинку в м.Заставна Заставнівського району Чернівецької області.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно з частиною І статті 356 ЦК України є спільною частковою власністю.

Стаття 368 ЦК України закріплює, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом(ч.ч. 1, 3).

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.ч. 1, 2).

Поняття підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя та виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові закріплено у статтях 60 та 62 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що належне ОСОБА_3 майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте нею за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно на час розгляду справи не спростована, а тому це майно в рівній мірі належить обом з подружжя, як і предмет іпотеки, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Факт набуття ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 права власності на будинковолодіння підтверджується архівним витягом з рішення N 64 виконавчого комітету Заставнівської міської ради від 29 травня 2003 року.

Відтак ОСОБА_1 , який перебуває у зобов`язальних правовідносинах із відповідачем, будучи співвласником житлового нерухомого майна, яке не є предметом іпотеки, не підпадає під дію приписів п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року N 1734-VIII (із змінами та доповненнями).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено права позивача як споживача на проведення реструктуризації, оскільки у Законі відсутня вимога про власність нерухомого майна у дружини або спільного сумісного майна.

На підставі частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що житловий будинок загальною площею 79,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , є власністю дружини позивача і побудований її батьком ОСОБА_4 , який подарував його своїй дочці, а ОСОБА_1 жодної участі у будівництві не брав, не заслуговують на увагу та не підтверджені належними доказами.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 березня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк