РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/1944/20

Провадження № 22-ц/4815/316/22

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2021 року складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12.06.2019 року приблизно об 11 год. 30 хв. на а/д Київ-Чоп мало місце ДТП за участю тягача марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mersedes-Benz Actros» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок цього ДТП ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_3 . Під час розгляду адміністративної справи обставини ДТП не досліджувались та не було встановлено протиправності дій та вини водія ОСОБА_2 , як того вимагає стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки судом вини ОСОБА_2 встановлено не було, ОСОБА_1 не зможе отримати страхове відшкодування. Внаслідок ДТП автомобіль з «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження і згідно звіту №220/20 про оцінку вказаного автомобіля вартість ремонтних робіт становить 58354, 03 грн, утилізаційна вартість становить 2939, 99 грн.. Матеріальна шкода, нанесена знищенням автомобіля, становить 55 414, 04 грн. Також ОСОБА_1 понесено витрати на доставку автомобіля з м. Львів у с.Полтва Львівської області у розмірі 2100 грн. та на автотоварознавче дослідження у розмірі 3 000,00 грн. Загальна вартість матеріальних збитків становить 60514, 05 грн., яку і просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840, 80 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58 414 грн. 04 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнутои з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, особою, що її завдала, незалежно від її вини та обґрунтована тими обставинами справи, які вказують на те, що відповідач як володілець транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, заподіяв унаслідок ДТП шкоду, розмір якої підтверджений належними, достатніми і достовірними доказами на суму 58 414,04 грн., яка і стягнута судом на користь позивача.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував, що він є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП він був володільцем, але не власником джерела підвищеної небезпеки, та кермував автомобілем, будучи фактично допущеним до роботи за трудовим договором, укладеним із приватним підприємцем ОСОБА_5 . Заперечує покладення в основу оскаржуваного рішення обставини доведеності його вини у скоєнні ДТП та пояснює, що саме лише його визнання власної винуватості у порушення ПДР не є передбаченою законом підставою для встановлення вини у скоєнні ДТП. Додає, що рішення у справі про адміністративне правопорушення, яке є преюдиційним для цієї справи, не містить доказів його вини і більш того, його вини не було встановлено судом, у зв`язку з чим закрито провадження у справі. Заперечує понесення позивачем витрат на оплату авто товарознавчої експертизи в сумі 3 000,00 грн., оскільки в копії квитанції не вказано, за які саме послуги він сплатив указану суму ТОВ «Експрес Сервіс». Звертає увагу, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що він є особою,я кій заподіяно шкоду внаслідок ДТП, адже власником автомобіля ВАЗ21099 д.н.з НОМЕР_5 , є не він, а ОСОБА_6 , яка не зверталася до страхової компанії із заявою про стягнення страхового відшкодування та не надавала позивачу повноважень на звернення від її імені ні до страхової компанії, ні до суду. Зазначає, що цей позов був поданий в інтересах ОСОБА_1 від імені адвоката Швеж Х.Р., яка не надала підтвердження своїх повноважень, а тому позовна заява подана неналежним чином і позов за таких обставин мав би бути залишений без розгляду. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов без розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 жовтня 2019 року, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01.09.2019 року, 12.06.2019 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_2 на 550 км а/д «Київ-Чоп» с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, керуючи т/з «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_6 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся під час керування автомобілем, не дотримався безпечної швидкості руху, допустив зіткнення з т/з «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався в попутньому напрямку, зупинився в ряді, зупиненого транспорту, який внаслідок інерційного руху, здійснив зіткнення з т/з «Mersedes-Benz Actros» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 .. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину визнав, щиро розкаявся в вчиненому. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення (а.с. 15-16, 73).

В результаті вказаної ДТП водій ОСОБА_1 та пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

У Висновку за фактом ДТП в результаті якої учасники отримали тілесні ушкодження, складеному слідчим ВРЗ СТ СУ ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції Конрад Ю. Т., зазначено, що 12.06.2019 року приблизно 11 год. 30 хв. на а/д Київ-Чоп мало місце ДТП а участю тягача марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом SCHMITZ» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mersedes-Benz Actros» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_3 . Вказаний факт ДТП 12.06.2019 зареєстрований в журналі єдиного обліку Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області за №6828, 6837, 6838 (а.с. 13-14).

Згідно звіту №220/20 про оцінку автомобіля ВАЗ 1099 реєстраційний номер НОМЕР_5 вартість ремонтних робіт становить 58 354, 03 грн. Утилізаційна вартість становить 2 939, 99 грн. (а.с. 22-57).

Згідно квитанції № 0.0..1 від 13.02.2020 року позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату за послуги ТзОА «АК Екперт-Сервіс» у розмірі 3 000 грн. (а.с. 20).

Позивачем також надано копію квитанції від 12.06.2019 про оплату 2100,00 грн. за евакуацію автомобіля ВАЗ 1099 реєстраційний номер НОМЕР_5 з м. Львів у с.Полтва Львівської області, проте підпис клієнта у ній відсутній (а.с. 21).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до повідомлення ПАТ «КС «Країна» №147746 від 14.11.2019, адресованого ОСОБА_1 , між ПП ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Країна» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3619507 від 14 травня 2019 року. За даним Полісом ПАТ «СК «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до Постанови Дубенського міськрайонного суду Рівенської області від 04 жовтня 2019 року (справа № 559/2009/19) вину ОСОБА_2 перед власником транспортного засобу марки «ВАЗ 1099» д.н.з НОМЕР_7 не встановлено, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрите на підставі ст.247КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Таким чином, докази настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 перед власником транспортного засобу марки «ВАЗ 1099» д.н.з НОМЕР_5 - відсутні. ПАТ «СК «Країна» повідомила про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування (а.с. 19).

Звертаючись до суду з цією скарго, апелянт ОСОБА_1 вказував на відсутність своєї вини у скоєнні ДТП, яка була б встановлена в судовому порядку, а відтак - відсутність підстав для стягнення з нього матеріальної шкоди.

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

Наявні у матеріалах справи докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 332546 від 01.09.2019 року, Висновок за фактом ДТП, в результаті якої учасники отримали тілесні ушкодження, складеному 20.06.2019 року, слідчим ВРЗ СТ СУ ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції Конрад Ю. Т., пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні про визнання своєї вини у порушенні правил дорожнього руху при скоєнні ДТП, внаслідок якого зазнали механічних ушкоджень транспортні засоби сторін, апеляційний суд приходить до переконання, що вказане ДТП є страховим випадком, який виник з вини відповідача ОСОБА_2 ..

На момент скоєння ДТП між ПП ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Країна» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3619507 від 14 травня 2019 року, за яким ПАТ «СК «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, на момент ДТП ПАТ «СК «Країна» була страховиком, а ПП ОСОБА_7 страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3619507 від 14 травня 2019 року.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Ввідносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, ПАТ «СК «Країна», уклавши з ПП ОСОБА_7 договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.

Разом з тим, до участі у справі страхувальник ПАТ «СК «Країна» залучений не був, а позивачем до нього позов не заявлено, що унеможливлює об`єктивне вирішення судом цього спору, з огляду на процесуальний принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, заявленого потерпілою в ДТП особою до винної особи, відповідальність якої застрахована у встановленому законом порядку.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування цього правового інституту як такого.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Місцевий суд помилково не врахував зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки у справі №755/18006/15 Велика Палата Верховного Суду досліджувала саму суть ефективності такого правового інституту як страхування відповідальності. Ключовим у вказаній постанові є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з квитанції № 66 від 16.11.2021 року, відповідачем ОСОБА_8 при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції сплачено судовий збір в розмірі 1 260,00 грн. (а.с.108), який підлягає стягненню на його користь із позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.