ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/664/22 Справа № 216/5963/18 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5963/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Криворізької фірми «Текстиль ЛТД»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року, яка постановлена суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Криворізької фірми «Текстиль ЛТД» (надалі - ТОВ Криворізької фірми «Текстиль ЛТД») про скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час перерв для харчування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.09.2010 року по 02.10.2018 року ОСОБА_1 працював сторожем у ТОВ КФ «Текстиль ЛТД».

Наказом №18 від 27.08.2018 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що він 29.07.2018 року об 11.00 год. не допустив до робочого місця орендаря приміщення ФОП ОСОБА_2 .

Позивач вважає вказані обставини лише уявою директора ОСОБА_3 , оскільки на виконання вимог Посадової інструкції сторожа він зобов`язав особу назвати своє прізвище, ім`я, по-батькові та назву фірми, та відразу після виконання вказаних дій, впустив його до приміщення.

Наказом №23 від 01.10.2018 року позивача звільнили з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки обставини на які посилається директор ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» є неправдивими. Зокрема, 04.09.2018 року о 06.15 год. він був присутнім на робочому місці, а його відсутність у приміщенні для сторожів не свідчить про відсутність на робочому місці, оскільки посадовою інструкцією «робоче місце сторожа» не визначено, а тому вважається таким вся територія ТОВ КФ «Текстиль ЛТД». Крім того, відсутність сторожа у приміщенні для сторожів не є порушенням трудової дисципліни, так як сторож зобов`язаний регулярно здійснювати обхід території у денний та нічний час. З табелю за вересень 2018 року та розрахункового листа по заробітній платі за вересень 2018 року вбачається, що позивач відпрацював всі робочі години, за виключенням часу перерв для харчування, зокрема, і за зміну з третього на четверте вересня 2018 року, що також виключає факт порушення ним трудової дисципліни.

Також, позивач вважає, що введення неоплачуваних перерв для сторожів, які на виконання вимог встановлених Посадовою інструкцією сторожа змушені безоплатно виконувати свої посадові обов`язки під час перерв є недійсним. З розрахункових листів по заробітній платі за вересень і жовтень 2018 року вбачається, що адміністрація ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» оплатила йому роботу у понеділок-п`ятницю по 10 годин, у суботу - 16 годин, у неділю - 22 години. Загалом адміністрація за 8 відпрацьованих ним змін не оплатила 9 годин роботи. Враховуючи те, що неоплачувані перерви введені з 02.01.2017 року, ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» не платило позивачу, на його думку, за період з січня 2017 року по жовтень 2018 року сумарно 182 години роботи.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд: скасувати наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 27.08.2018 року №18; поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час перерв для харчування за період з січня 2017 року по жовтень 2018 року включно, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, вирішивши питання про розподіл судових витрат. Крім того, просить суд розглянути його зауваження на ухвали суду першої інстанції «Про відмову в постановленні окремої ухвали» (т. 1 а.с.220 а.с.221), скасувати ці ухвали, як такі, що не передбачені процесуальним законодавством, та постановити окрему ухвалу щодо порушень закону, допущених судом першої інстанції, власниками фірми, ФОП ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущені істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило реалізацію позивачем наданих йому процесуальних прав і виконання обов`язків, унеможливило встановлення дійсних обставин, та призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення рішення, яке не грунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим.

Так, починаючи з 01 січня 2019 року, громадянин ОСОБА_5 не мав належно підтверджених повноважень представляти у суді інтереси відповідача, але суд, не перевіряючи повноваження, долучав його до участі у судових засіданнях, де він надавав пояснення, ставив питання свідкам, заперечував проти задоволення клопотань позивача, виступав у дебатах тощо.

Рішення суду не містить інформації щодо всіх процесуальних дій у справі, зокрема, щодо поданих позивачем ОСОБА_1 заяв та клопотань, що, на його переконання, свідчить про порушення судом вимог ст.265 ЦПК України.

Позивач наполягає на тому, що суд першої інстанції не повно виклав пояснення учасників справи, перекрутив факти та надав перевагу поясненням сторони відповідача, які ніякими доказами не підтверджені, а пояснення свідків зі сторони відповідача є суперечливими та непослідовними, спростовуються матеріалами справи. При цьому, зауважує, що його поясненням про те, що ОСОБА_2 на його прохання впродовж п`яти хвилин категорично відмовлявся назвати свої прізвище, ім`я, по-батькові, назву фірми і, коли ці дані повідомив, був допущений до корпусу, суд взагалі уваги не звернув та не відобразив це у рішенні. До того ж, вказує й на те, що Головуючий у справі не давав йому вільно надавати пояснення та перебивав.

Позивач вважає, що підстави до притягнення його до дисциплінарної відповідальності за недопуск на територію ОСОБА_2 відсутні, адже, його було допущено до робочого місця. Так, ФОП ОСОБА_2 у своєму листі від 01 серпня 2018 року (т.1 а.с.16) не вказує, що 29 липня 2018 року він не був допущений до орендованих приміщень, а у судовому засіданні не заперечував, що був допущений, тому підстава, з якою директор ОСОБА_3 пов`язала накладення на позивача стягнення у вигляді догани наказом №18 від 27 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», на його думку, є її вигадкою і вона безпідставно наклала стягнення за відсутності самого факту проступку. Посадова інструкція сторожа (т. 1 а.с. 1) не містить заборони сторожу встановлювати особу орендаря та вимагати від нього представитися. Навпаки, пункт 10 Посадової інструкції сторожа опосередковано вказує, що працівники фірм повинні узгодити зі сторожем під власний підпис «до якого часу та в якій кімнаті вони будуть перебувати». На підприємстві відповідача є «Журнал реєстрації відвідування ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» в вихідні та святкові дні (для орендарів)», й всі орендарі зобов`язані там розписуватись. Натомість, ФОП ОСОБА_2 не дотримався 29 липня 2018 року встановлених директором ОСОБА_3 правил, не зареєструвався у Журналі реєстрації відвідування ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» в вихідні і святкові дні (для орендарів), не узгодив з позивачем під власний підпис до якого часу та в якій кімнаті буде перебувати. Зазначає, що свідок ОСОБА_6 (вона ж співвласник і головний бухгалтер ТОВ КФ «Текстиль ЛТД») підтвердила суду пояснення позивача, що вона на виконання вказівки директора ОСОБА_3 ще на початку січня 2017 року забрала у сторожів (саме в зміну позивача) ключ від корпусу і передала його керівнику охорони ФОП ОСОБА_2 , тому ОСОБА_2 та його працівники з початку 2017 року і до 09 вересня 2018 року, без відома сторожа, не записуючись у вищезазначеному Журналі, коли їм заманеться відмикали двері корпусу і проходили в середину. Чому директор ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_2 та його працівникам не дотримуватися встановлених нею правил, судом не встановлено.

Позивач наполягає на тому, що відповідач не довів, що 29 липня 2018 року він не допустив ФОП ОСОБА_2 до орендованих приміщень, як зазначено в наказі №18 від 27 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» і що накладення на нього стягнення у вигляді догани є законним і обґрунтованим.

Позивач вважає, що суд незаконно зробив висновок, що його вимоги про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогул) є похідними від вимоги про скасування наказу №1 8 від 27 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким накладено стягнення у вигляді догани, тому задоволенню не підлягають, та безпідставно взагалі не дослідив питання щодо відповідності вимогам Закону наказу № 23 від 01 жовтня 2018 року.

Наголошує на тому, що, як вказано у наказі №23 від 01 жовтня 2018 року, фіксували факт відсутності на «робочому місці» позивача сама директор ОСОБА_3 , сторож ОСОБА_4 , яка перебуває у службовій залежності від директора, та стороння особа ОСОБА_7 , яка не працює у ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» (т. 1 а.с. 56). Зазначене стосується й акту від 21 вересня 2018 року (т. 1 а.с.58), який підписаний директором ОСОБА_3 , головним бухгалтером ОСОБА_6 та сторонньою особою ОСОБА_8 , яка не працює у ТОВ КФ «Текстиль ЛТД», а є швачкою у ТОВ «Авто-Елегант».

Позивач вказує на те, що в кінці зміни 04 вересня 2018 року він перебував на території фірми, зокрема, здійснював обхід території і корпусів у відповідності до п.7 Посадової інструкції сторожа, ніхто його не розшукував, а тому відсутній факт порушення трудової дисципліни.

При цьому, відповідач не зажадав письмові пояснення від позивача щодо подій, які нібито відбулись о 06.15 год. 04 вересня 2018 року, та, взагалі, не повідомив його, що він вчинив порушення.

Також, зазначає, що суд належно не дослідив показання свідка з боку позивача ОСОБА_9 , не вказав в рішенні фактичних показань останньої, а навпаки навів в рішенні слова, які свідок не говорила (фальсифікація) і безпідставно принизив свідка, звинувативши в упередженості. Натомість, у судовому засіданні 04 грудня 2020 року свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що працює в Українському політехнічному технікумі по проспекту Поштовому, 66, неподалік від ТОВ КФ «Текстиль ЛТД». Впродовж багатьох років вона купує щотижня, по вівторках і п`ятницях, молочну продукцію біля ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» і коли зміна позивача припадає на понеділок або четвер заносить її чоловікові, щоб не нести до себе на роботу. 04 вересня 2018 року був вівторок і вона, як зазвичай, приблизно о сьомій годині, занесла позивачеві пакет з молочним, впродовж якогось часу розмовляла з ним про те як пройшла зміна. Ніхто позивача не розшукував і не телефонував йому. Крім того, вона повідомила суду, що 28 січня 2020 року була свідком подій, які відбуватись біля зали судових засідань під час розгляду справи. Одразу після початку засідання свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_6 стали впритул до дверей зали судових засідань і підслуховували про що йдеться у залі. Почуте свідок ОСОБА_6 передавала свідкам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які потім щось обговорювали. Коли свідок ОСОБА_2 , якому головуючий, без згоди позивача, дозволив залишити залу після допиту, вийшов в коридор то порадив свідку ОСОБА_3 , яка ще не допитувалась: «продолжайте как мы договаривались и мы его сделаем». Позивач вважає, що повідомлені свідком факти вказують на порушення судом вимог ст.ст. 219, 230 ЦПК України та унеможливлюють використання показань вищевказаних свідків відповідача при ухваленні рішення по справі.

Позивач вважає, що роботодавцем порушено його право на оплачувані обідні перерви, а головний державний інспектор праці Харченко М.Б. недбало поставилась до своїх обов`язків, фактично нічого не перевірила та внесла до Акту перевірки додержання ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» законодавства про працю, тоді як суд першої інстанції взагалі не досліджував належним чином порушені ним у позові питання та не надав належної оцінки його доводам, на які він посилався у позовній заяві та просить врахувати суд апеляційної інстанції.

Крім того, вказує й на те, що він неодноразово пропонував суду відвести від розгляду цієї справи суддю Кузнецова Р.О., який недобросовісно здійснював судочинство, порушував права позивача, принижував його і дозволяв свідкам відповідача ганьбити його під час судових засідань (т.1 а.с. 174), тому у нього були не сумніви, а переконаність у тому, що суддя Кузнецов Р.О. не здатен ухвалити у його справі рішення, яке б відповідало завданню цивільного судочинства, було законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим він заявляв відвід у суді першої інстанції, який залишено без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року працював на посаді сторожа ТОВ КФ «Текстиль ЛТД».

Пунктом 10 Посадової інструкції сторожа ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» (том 1 а.с. 11) передбачено, що в обов`язки сторожа входить: у вихідні дні відкривати вхідні двері корпусів за проханням працівників фірм, узгодивши до якого часу і в якій кімнаті вони будуть знаходитися (під підпис).

Згідно Договору оренди №20 від 24.01.2018 року (том 1 а.с. 70-71), у період з 01.02.2018 року по 30.09.2018 року ФОП ОСОБА_2 орендував під офіс приміщення, що знаходиться на балансі ТОВ КФ «Текстиль ЛТД».

Згідно пункту 7.6 Договору оренди №20 від 24.01.2018 року передбачено цілодобовий доступ орендатора до орендованих приміщень (офіс, склад).

Згідно із заявою від 01.08.2018 року (том 1 а.с. 64), ФОП ОСОБА_2 просив ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» вжити заходів до виконання Договору оренди №20, яким не передбачено жодних обмежень щодо доступу до орендованих приміщень, які були здійснені працівником підприємства 29.07.2018 року об 11.00 год.

Відповідно до акту ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» від 10.08.2018 року (том 1 а.с. 65), сторож ОСОБА_1 належним чином ознайомлений з листом-повідомленням орендаря приміщень ФОП ОСОБА_2 щодо перешкоджання йому у доступі до робочого місця 29 липня 2018 року. Дати письмові пояснення щодо порушення виробничої дисципліни на підставі листа-повідомлення ФОП ОСОБА_2 від 02.08.2018 року - відмовився.

У зв`язку з тим, що 29.07.2018 року об 11.00 год. сторож ОСОБА_1 не допускав до орендованого приміщення ФОП ОСОБА_2 у вихідний день, на прохання зателефонувати головному бухгалтеру ОСОБА_6 , яка мала б підтвердити те, що сторож ОСОБА_1 зобов`язаний допустити його до робочого місця, він відповів в грубій формі і категорично відмовився телефонувати, наказом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» №18 від 27.08.2018 року (том 1 а.с. 63) сторожу ОСОБА_1 оголошено догану за порушення виробничої дисципліни.

04.09.2018 року о 06.15 год. директором ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» ОСОБА_3, оператором ПК ФОП ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та сторожем ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» ОСОБА_12 було зафіксовано факт відсутності на робочому місці сторожа ОСОБА_1 , який відповідно до графіка роботи мав би бути на робочому місці з 20.00 год. 03 вересня 2018 року до 07.00 год. 04 вересня 2018 року, про що складено Акт від 04.09.2018 року (том 1 а.с. 56).

Поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_15 підтверджено, що останні повідомляли письмово та в усній формі ОСОБА_1 про необхідність з`явитися до директора ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» з приводу порушення трудової та виробничої дисципліни, але останній так і не з`явився, про що складено Акт від 21.09.2018 року (том 1 а.с. 58).

Наказом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» №23 від 01.10.2018 року (том 1 54-55) ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа з 02.10.2018 року, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» (том 1 а.с. 93), погоджено режим роботи на ТОВ КФ «Текстиль ЛТД», зокрема сторожів: з 10.00 год. по 08.00 год., перерва з 16.00 год. по 17.00 год., а також з 00.00 год. по 01.00 год., а у вихідні дні: з 08.00 год. по 08.00 год., перерва з 13.00 год. по 14.00 год., а також з 00.00 год. по 01.00 год., без вихідних, згідно з графіком.

Наказом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД»№30 від 01.11.2016 року (том 1 а.с. 10), у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати та зі зменшенням надходження коштів від оренди приміщень, було внесено зміни до графіків роботи сторожам фірми: ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також встановлено неповний робочий час, а саме: понеділок-п`ятниця: з 20.00 год. до 07.00 год., перерва з 00.00 год. до 01.00 год., субота: з 15.00 год. до 08.00 год., перерва з 00.00 год. до 01.00 год.; неділя та святкові дні: з 08.00 год. до 08.00 год., перерва з 13.00 год. до 14.00 год. та з 00.00 год. до 01.00 год.

Згідно з актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №584/4.7-3 (том 1 а.с. 81-89) Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області встановлено, що ТОВ КФ «Текстиль ЛТД», як юридична особа, що здійснює господарську діяльність згідно зі Статутом та статистичної довідки, а саме: надає в оренду й експлуатацію нерухоме майно. На момент перевірки на підприємстві проводиться процедура щодо запровадження неповного робочого часу до сторожів: ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . У зв`язку зі зменшенням надходження коштів адміністрацією підприємства передбачено зміну режиму роботи сторожів - запровадження неповного робочого часу. На виконання вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» 01.11.2016 року видано наказ №30 (том 1 а.с. 79) та ознайомлено сторожів, зокрема, ОСОБА_1 - 08.11.2016 року, що підтверджується його особистим підписом. Запровадження зміни режиму роботи відбулося з січня 2017 року, тобто за два місяці, а тому порушень виявлено не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року працював на посаді сторожа ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» та пунктом 10 Посадової інструкції сторожа ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» (том 1 а.с. 11) передбачено, що в обов`язки сторожа входить: у вихідні дні відкривати вхідні двері корпусів за проханням працівників фірм, узгодивши до якого часу і в якій кімнаті вони будуть знаходитися (під підпис).

29.07.2018 року об 11.00 год. сторож ОСОБА_1 не допускав до орендованого приміщення ФОП ОСОБА_2 у вихідний день, на прохання зателефонувати головному бухгалтеру ОСОБА_6 , яка мала б підтвердити те, що сторож ОСОБА_1 зобов`язаний допустити його до робочого місця, він відповів в грубій формі і категорично відмовився телефонувати. За даним фактом ФОП ОСОБА_2 звернувся до ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» із заявою щодо вжиття заходів для усунення порушень його діяльності, однак, сторож ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо своїх дій, що підтверджено Актом від 10.08.2018 року (том 1 а.с. 65).

Наказом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» №18 від 27.08.2018 року сторожу ОСОБА_1 оголошено догану за порушення виробничої дисципліни (том 1 а.с. 63).

Дослідивши надані сторонами докази, встановивши, що наказ ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» №18 від 27.08.2018 року про оголошення позивачу догани містить посилання на конкретне порушення трудової дисципліни позивачем, а факт вчинення ним дисциплінарного проступку доведений належними та допустимими доказами, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вказаний наказ є законним та скасуванню не підлягає.

04.09.2018 року о 06.15 год. директором ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» ОСОБА_3, оператором ПК ФОП ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та сторожем ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» ОСОБА_12 було зафіксовано факт відсутності на робочому місці сторожа ОСОБА_1 , який відповідно до графіка роботи мав би бути на робочому місці з 20.00 год. 03 вересня 2018 року до 07.00 год. 04 вересня 2018 року, про що складено Акт від 04.09.2018 року (том 1 а.с. 56).

Роботодавець, на виконання вимог статті 149 КЗпП України, зажадав від ОСОБА_1 пояснень з приводу порушення трудової та виробничої дисципліни, але останній відповідні пояснення не надав, що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_15 в суді першої інстанції та Актом від 21.09.2018 року (том 1 а.с. 58).

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт від 04.09.2018 року складено неуповноваженою комісією, до складу якої входили сторонні особи, колегією суддів не приймаються, оскільки до Акт складено та підписано, у тому числі, директором ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» ОСОБА_3 та сторожем ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» Фуголь Н.О., а тому він є належним та допустимим доказом у справі.

Отже, матеріалами справи підтверджено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 04.09.2018 року о 06.15 год. та не надав пояснення щодо причин своєї відсутності, чим допустив порушення трудової дисципліни.

З огляду на викладене, відповідач довів належними та допустимими доказами системність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачена можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у разі винесення рішення про поновлення працівника на роботі.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013у справі N 1-13/2013 зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Статтею 66 КЗпП України передбачено, що працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більш як дві години. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування має надаватися, як правило, через чотири години після початку роботи.

Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку. Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи.

На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові має бути надано можливість приймання їжі впродовж робочого часу. Перелік таких робіт, порядок і місце приймання їжі встановлюються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Час перерви в роботі для внутрішньозмінного відпочинку й особистих потреб є складовою частиною робочого часу. Оплата праці працівників у такому разі провадиться за весь фактично відпрацьований за графіком час.

Мінімальна тривалість перерви для відпочинку і харчування законодавством не встановлена. Проте її тривалість має бути такою, щоб перерва виконувала своє призначення (за час перерви працівники повинні встигнути відпочити і вжити їжу).

Згідно зі ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" в колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, зокрема режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях, у тому числі час початку та закінчення робочого дня (зміни), а також перерви для відпочинку і харчування визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і профспілкового комітету на підставі типових правил (ст. 142 КЗпП України).

Отже, порядок надання, тривалість перерв для відпочинку, в тому числі для харчування, встановлюються роботодавцем самостійно в правилах внутрішнього трудового розпорядку або в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, установлених чинним законодавством.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, згідно колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» (том 1 а.с. 93), погоджено режим роботи на ТОВ КФ «Текстиль ЛТД», зокрема сторожів: з 10.00 год. по 08.00 год., перерва з 16.00 год. по 17.00 год., а також з 00.00 год. по 01.00 год., а у вихідні дні: з 08.00 год. по 08.00 год., перерва з 13.00 год. по 14.00 год., а також з 00.00 год. по 01.00 год., без вихідних, згідно з графіком.

Наказом ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» №30 від 01.11.2016 року (том 1 а.с. 10), у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати та зі зменшенням надходження коштів від оренди приміщень, було внесено зміни до графіків роботи сторожам фірми: ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також встановлено неповний робочий час, а саме: понеділок-п`ятниця: з 20.00 год. до 07.00 год., перерва з 00.00 год. до 01.00 год., субота: з 15.00 год. до 08.00 год., перерва з 00.00 год. до 01.00 год.; неділя та святкові дні: з 08.00 год. до 08.00 год., перерва з 13.00 год. до 14.00 год. та з 00.00 год. до 01.00 год.

Отже, на ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» встановлено неповний робочий час та визначено час для обідніх перерв для сторожів й нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку роботодавця здійснювати оплату часу обідньої перерви працівника, адже цей час використовується працівником на власний розсуд та виконання роботи, передбаченої посадовими обов`язками, працівником не здійснюється.

Крім того, варто зазначити, що, згідно з актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №584/4.7-3 (том 1 а.с. 81-89) Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області встановлено, що ТОВ КФ «Текстиль ЛТД», як юридична особа, що здійснює господарську діяльність згідно зі Статутом та статистичної довідки, а саме: надає в оренду й експлуатацію нерухоме майно. На момент перевірки на підприємстві проводиться процедура щодо запровадження неповного робочого часу до сторожів: ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . У зв`язку зі зменшенням надходження коштів адміністрацією підприємства передбачено зміну режиму роботи сторожів - запровадження неповного робочого часу. На виконання вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України ТОВ КФ «Текстиль ЛТД» 01.11.2016 року видано наказ №30 (том 1 а.с. 79) та ознайомлено сторожів, зокрема, ОСОБА_1 - 08.11.2016 року, що підтверджується його особистим підписом. Запровадження зміни режиму роботи відбулося з січня 2017 року, тобто за два місяці, а тому порушень виявлено не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що, починаючи з 01 січня 2019 року, громадянин ОСОБА_5 не мав належно підтверджених повноважень представляти у суді інтереси відповідача ТОВ Криворізької фірми «Текстиль ЛТД», а також про те, що рішення суду не містить інформації щодо всіх процесуальних дій у справі, зокрема, щодо поданих позивачем ОСОБА_1 заяв та клопотань, повного викладення пояснень учасників справи, натомість суд перекрутив факти та надав перевагу поясненням сторони відповідача, які ніякими доказами не підтверджені, а пояснення свідків зі сторони відповідача є суперечливими та непослідовними, колегією суддів не приймаються, як такі, що не підтверджені матеріалами справи.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 неодноразово пропонував суду відвести від розгляду цієї справи суддю Кузнецова Р.О., який недобросовісно здійснював судочинство, порушував права позивача, принижував його і дозволяв свідкам відповідача ганьбити його під час судових засідань (т.1 а.с. 174), тому у нього були не сумніви, а переконаність у тому, що суддя Кузнецов Р.О. не здатен ухвалити у його справі рішення, яке б відповідало завданню цивільного судочинства, було законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим він заявляв відвід у суді першої інстанції, який залишено без задоволення, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позивачем не наведено обставин, які є правовою підставою для відводу судді, у розумінні статті 36 ЦПК України.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали з приводу порушень закону, попущених судом першої інстанції, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а, згідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд постановляє окрему ухвалу у випадку виявивлення при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: