ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19085/21

Провадження № 22-ц/4820/594/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марини Олександрівни, третя особа - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. (далі - приватний нотаріус Кот М.О.), третя особа - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ ДВС), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 зазначила, що з 22 липня 2014 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6 грудня 2017 року позивачка та ОСОБА_2 уклали договір про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батька у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Кот М.О., за умовами якого їх син ОСОБА_3 має проживати з батьком за місцем його реєстрації, а вона зобов`язана щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000 грн.

24 липня 2020 року приватним нотаріусом Кот М.О. вчинено виконавчий напис №1815 про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 85 373 грн заборгованості за аліментами за 31 місяць, 10 950 грн неустойки та 2 400 грн плати за нотаріальні послуги.

До вчинення виконавчого напису, ні ОСОБА_2 , ні приватний нотаріус Кот М.О. не надіслали позивачці повідомлення про заборгованість за аліментами та обґрунтування суми цієї заборгованості. Заявлений ОСОБА_2 розмір заборгованості за аліментами та неустойки не є безспірним, оскільки позивачка добровільно надавала дитині утримання, а відповідач частково відмовився від аліментів. Оспорюваний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та не підлягає виконанню.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Кот М.О. від 24 липня 2020 року №1815 таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 13 серпня 2021 року забезпечив позов ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням №62746436, відкритим Відділом ДВС на підставі оспорюваного виконавчого напису, до моменту вирішення спору по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року в позові відмовлено, а застосований судом захід забезпечення позову скасовано.

Суд виходив з того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами вчинення нотаріусом виконавчого напису з порушенням вимог закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис нотаріуса є незаконним, оскільки його вчинено на документах, які не підтверджують безспірність заборгованості. Суд першої інстанції не встановив усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Приватний нотаріус Кот М.О. та Відділ ДВС не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, неправильно витлумачив положення статей 87, 88 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-ХІІ), розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595; далі - Порядок) і не дотримався приписів статей 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6 грудня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали договір про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батька у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Кот М.О., за умовами якого сторони визначили, що їх син ОСОБА_3 буде проживати з батьком, ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 зобов`язана щомісячно сплачувати останньому аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000 грн на рахунок картки № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Приватбанк».

24 липня 2020 року приватний нотаріус Кот М.О. вчинила виконавчий напис №1815 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 85 373 грн заборгованості зі сплати аліментів за 31 місяць, 10 950 грн неустойки та 2 400 грн плати за нотаріальні послуги.

Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Сірацькою М.В. від 7 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження №62746436 з примусового виконання цього виконавчого напису.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону №3425-ХІІ порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

За змістом ст. 87 Закону №3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу ч. 1 ст. 88 Закону №3425-ХІІ нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку.

Із положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, слідує, що таке стягнення здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, які передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

У свою чергу, боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Саме таку правову позицію висловили Верховний Суд України в постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887цс17) і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа №645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Зібрані докази вказують на те, що для одержання виконавчого напису від 24 липня 2020 року №1815 ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Кот М.О. оригінал нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батька у вихованні дитини від 6 грудня 2017 року і виписку по картці/рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Приватбанк» за період з 1 грудня 2017 року до 23 липня 2020 року (т. 1 а.с. 233-243). Банківська виписка свідчить про те, що на картковий рахунок ОСОБА_2 надходили кошти від ОСОБА_1 у рахунок сплати аліментів на дитину.

Натомість, у документах, на підставі яких нотаріус вчинила виконавчий напис, відсутній розрахунок заборгованості за аліментами із зазначенням періоду нарахування. Також відсутні дані про зарахування сплачених ОСОБА_1 коштів і правильність нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів.

Отже, приватний нотаріус Кот О.М. вчинила виконавчий напис від 24 липня 2020 року №1815 на документах, які не підтверджують безспірність заборгованості, внаслідок чого мають місце підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2019 року (справа №756/5689/14-ц).

Вказані обставини та норми чинного законодавства залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Щодо відповідачів у справі

Статтею 34 Закону №3425-ХІІ визначено, що вчинення виконавчих написів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із положень ст. 48 ЦПК України слідує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних норм закону дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Виконавчий напис нотаріуса може бути оспорений в суді особою, яка вважає, що цією нотаріальною дією порушено її права чи інтереси.

Відповідачем у такій справі є особа, на чию користь нотаріусом вчинений виконавчий напис. У свою чергу нотаріус не оспорює право позивача на стягувані кошти та не має відповідати за пред`явленим позовом.

Отже, належним відповідачем у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, є ОСОБА_2 . Оскільки приватний нотаріус Кот М.О. не може відповідати за пред`явленими вимогами, то позов ОСОБА_1 до неї не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про необґрунтованість позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Виконавчий напис від 24 липня 2020 року №1815 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 85 373 грн заборгованості за аліментами за 31 місяць, 10 950 грн неустойки та 2 400 грн плати за нотаріальні послуги вчинений нотаріусом на документах, які не підтверджують безспірність заборгованості, внаслідок чого цей виконавчий напис не підлягає виконанню.

Приватний нотаріус Кот М.О., яка вчинила оспорюваний виконавчий напис, є неналежним відповідачем у справі, відтак у позові до неї слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то з ОСОБА_2 на її користь слід стягнути обґрунтовано понесені витрати зі сплати судового збору: 908 грн за подання позову, 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, 1 362 грн за подання апеляційної скарги, а всього - 2 724 грн.

Приватний нотаріус Кот М.О. є неналежним відповідачем у справі, внаслідок чого на неї не можуть бути покладені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Позов задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марини Олександрівни від 24 липня 2020 року (зареєстровано у реєстрі за №1815) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 85 373 гривні заборгованості за аліментами, 10 950 гривень неустойки та 2 400 грн плати за нотаріальні послуги таким, що не підлягає виконанню.

В позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марини Олександрівни відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) 2 724 гривні судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48