Справа № 149/1618/21
Провадження № 22-ц/801/316/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 149/1618/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Ковальчука О. В.,
суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 листопада 2021 року суддею цього суду ОСОБА_4 , зі складанням його повного тексту 02 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, мотивуючи його тим, що він є батьком відповідачів та з моменту їх народження до досягнення повноліття займався їх утриманням та вихованням.

На теперішній час він потребує допомоги від своїх повнолітніх дітей, оскільки він є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку, має статус особи з інвалідністю третьої групи та отримує відповідну пенсію у розмірі 1769 гривень.

Розмір доходу позивача унеможливлює задоволення потреб щодо купівлі ліків, медичного обстеження, лікування, оплати житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, купівлі речей першої необхідності.

Відповідачі є фізично здоровими особами та офіційно працевлаштовані, мають регулярний стабільний дохід, а інших близьких родичів, які спроможні надавати ОСОБА_5 допомогу, він не має.

В даний час позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 , однак вона теж пенсіонерка, отримує мінімальну пенсію та не має змоги надавати йому допомогу, так як сама також потребує допомоги в силу похилого віку та стану здоров`я.

Крім того, ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи безтерміново, що підтверджує постійну потребу в лікуванні. Позивач також вказує, що не бере участь в програмі «Доступні ліки» і ліки безкоштовно не отримує.

Посилаючись на викладене та обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків просив суд стягнути з відповідачів на його користь аліменти на своє утримання у розмірі по 3000 гривень з кожного, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь непрацездатного батька ОСОБА_5 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 25.06.2021 року і довічно; стягнуто з ОСОБА_3 на користь непрацездатного батька ОСОБА_5 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 25.06.2021 року і довічно. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, в частині розміру аліментів ОСОБА_5 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити та стягнути з відповідачів на його користь аліменти в розмірі 3000 грн. з кожного та відповідно задовольнити позов в повному обсязі.

Оскільки сам факт сплати аліментів на утримання непрацездатного батька не оспорюється, суд, в силу вимог статті 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, а саме щодо розміру стягуваних аліментів.
Від відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з апеляційною скаргою та пізніше з відповіддю на відзиви, апелянтом подані клопотання про поновлення строку для приєднання доказів від 31 грудня 2021 року та 16 лютого 2022 року, в яких ОСОБА_5 просить поновити строк та приєднати до справи: витяг з медичної карти про проходження ним лікування з 13 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року; копії чеків на оплату ліків та копію характеристики.

На думку апеляційного суду, вказані клопотання не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_5 дійсно не мав можливості подати їх до суду першої інстанції, оскільки лікування проходив у КНП «Хмільницька ЦРЛ» з 13 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року, чеки про оплату ліків датовані січнем-лютим 2022 року, а характеристика від 16 лютого 2022 року.

Таким чином, апеляційний суд не дає оцінки цим доказам, оскільки вони отримані та надані суду після ухвалення оскаржуваного рішення та не можуть впливати на його законність та обґрунтованість, а від так суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотань ОСОБА_5 про поновлення строку для приєднання доказів від 31 грудня 2021 року та 16 лютого 2022 року та перевіряє рішення суду в мажах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 грудня 1979 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є - ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_7 (т.1 а.с.51).
Прізвище ОСОБА_6 після реєстрації та розірвання шлюбу - ОСОБА_8 (а.с.90).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24 жовтня 1984 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком є ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_7 (т.1 а.с.52).
Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22 серпня 2001 року підтверджується, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано 22 серпня 2001 року, що також підтверджується копією рішення Хмільницького міського суду від 17 грудня 1999 року (т.1 а.с.13, 138).
Зі свідоцтва про шлюб від 28 лютого 2006 року, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 уклали шлюб з 28 лютого 2006 року (т.1 а.с.12).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 20 грудня 2016 року серії НОМЕР_4 та копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісії Вінницької обласної МСЕК № 2 від 13 жовтня 2014 року серії 12 ААА № 004173 ОСОБА_5 є пенсіонером, вид пенсії - по інвалідності 3 група загальне захворювання довічно (т.1 а.с. 7).
ОСОБА_5 рекомендовані види та форми реабілітаційних заходів - відновна терапія, профілактичні заходи, медичне спостереження - постійно, санаторно-курортне лікування - рік. До виконання ІПН визначено вид обмеження - до трудової діяльності. Після виконання ІПР обмежень для трудової діяльності не встановлено, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 20772 від 13 жовтня 2014 року, (т.1 а.с.10-11).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 від 20 грудня 2016 року серії НОМЕР_6 , ОСОБА_6 є пенсіонеркою за віком та, відповідно до довідки Управління ПФУ у Вінницькій області від 23 червня 2021 року № 666/0200-0221-15 отримує пенсію у розмірі 2200 грн., (т.1 а.с.8,15).
Згідно довідки № 222 від 02 березня 2021 року, медичної виписки за період лікування з 30 квітня 2013 року по 13 травня 2013 року, витягу з медичної карти стаціонарного хворого від 07 червня 2021 року, витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 3051 від 22 червня 2021 року, висновку комп`ютерної томографії органів грудної клітини від 12 квітня 2021 року № 19581, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Хмільницька ЦРЛ», направлення в Хмільницьку ЦРЛ від 10 березня 2021 року, ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку з приводу наявності в нього цілого ряду захворювань: гіпертична стенокардія, постінфарктний (2012), дифузний моакардіосклероз. Участь в програмі «Доступні ліки» не бере, і ліки безкоштовно не отримує. Проходив стаціонарне лікування з приводу наслідків перенесеного в 2012 році інфаркту міокарда, а також з приводу наявних у нього інших хронічних захворювань Гіпертонічна хвороба 3 ступеня ризик 4, кризовий перебіг, гіпертензивний криз, гіпертензивне серце (т.1 а.с.18 - 25,226,227).
З довідки Управління ПФУ у Вінницькій області від 07 червня 2021 року № 618/0200-0221-14 вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1769 гривень (т.1 а.с. 14).
Відповідно до листів Хмільницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2021 року № 13568/21 та № 13570/21, ОСОБА_5 постановами Хмільницького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та від 29 липня 2019 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З довідки № 1 від 09 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , працює в ФОП ОСОБА_10 та отримувала заробітну плату: з січня 2021 року по травень 2021 року у розмірі 6500 грн., з яких утримано ПДФО - 1170 грн., військовий збір 97,50 грн.; в червня 2021 року- 6600 грн., з яких утримано ПДФО - 1188 грн., військовий збір 99 грн. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року, становить, 31475,50 грн. (т.1 а.с.91).
Відповідно до довідки санаторію «Радон» АПНВП «Візит» ОСОБА_2 , сержант запасу, з 01 липня 2021 року по 21 липня 2021 року, проходив реабілітацію в санаторії «Радон» АПНВП «Візит» (а.с.129).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4-го кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року, ОСОБА_2 отримував доходи з таких джерел: в/ч НОМЕР_7 - 105399,82 грн., звільнений 24 грудня 2020 року; управління соціального захисту Хмільницький район- 4381,40 грн.; в/ч НОМЕР_7 - 44607,83 грн. (т.1 а.с.130).
На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не працює.
Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 21 вересня 2001 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано будинкоуправління ВАТ «Хмільниксільмаш», на балансі якого знаходився будинок, виписати вказаних осіб із квартири. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області рішення скасовано і направлено на новий розгляд. Рішенням Хмільницького міського суду 24.11.2003 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено (т.1 а.с.120-121).
З листа Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області № 8945/222/01-2021 від 23 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 07 червня 2021 року звертався до відділу поліції за заявами про те, що батько ОСОБА_5 перешкоджає йому у доступі у квартиру за адресою АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований. Батько змінив замки, у зв`язку з цим ним було пошкоджено двері з метою доступу до квартири (т. 1 а.с.127).
З листа Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області та довідки № 8471/222/01-2021 від 11 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 07 червня 2021 року звертався до відділу поліції за заявою про те, що син ОСОБА_2 пошкодив двері та замок у квартиру за адресою АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований (т.1 а.с.164-166).
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ст. 172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи.
Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни, це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Такий правовий висновок також викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність (в розрахунку на одну особу на місяць) складав: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.
Отже з наявної в матеріалах справи довідки Управління ПФУ у Вінницькій області від 07 червня 2021 року № 618/0200-0221-14 вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1769 гривень, яка має тенденцію з роками збільшуватись та забезпечує останньому мінімальний розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до статті 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування і у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.
На думку апеляційного суду вірним є висновок суду першої інстанції про те, що розмір стягуваних аліментів по 300 грн. з кожного з відповідачів на користь позивача довічно, враховуючи, що позивач не довів суду, що належним чином виконував батьківські обов`язки, а натомість відповідачі довели те, що ОСОБА_5 проявляв жорстокість по відношенню до них, є достатнім та відповідає обставинам справи.
Доводи апелянта про майновий стан відповідачів колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення справи та не свідчать про наявність додаткових доходів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про неможливість отримання ліків за державною програмою «Доступні ліки», оскільки небажання брати участь у цій програмі є особистим волевиявленням ОСОБА_5 та не може розцінюватись як підстава для стягнення більшого розміру аліментів.
Також, не можуть розцінюватись як обставини, що впливають на законність рішення суду першої інстанції доводи апелянта про погіршення здоров`я після розгляду справи через висловлювання свідків.
Всі інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні клопотань про поновлення строку для приєднання доказів від 31 грудня 2021 року та 16 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко