ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9517/21

Провадження № 22-ц/4820/473/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки Сарафіна В.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення способу участі батька у вихованні дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

ОСОБА_3 зазначив, що з 2 червня 2013 року він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі дитина проживає з позивачкою. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 стала перешкоджати спілкуванню позивача з сином, уникає зустрічі з ним і не допускає його до дитини.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визначити наступний порядок його участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 : побачення першого та третього вихідних кожного місяця з 19 години п`ятниці до 19 години неділі за місцем його перебування; побачення кожного понеділка, середи, п`ятниці з 17 години до 20 години 30 хвилин.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 20 травня 2021 року залучив Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування) до участі у справі замість Служби у справах дітей Хмельницької міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визначено наступний порядок спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5 : два будніх дні щотижня (понеділок та середа) з 18 до 20 години без присутності матері, з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я та бажання дитини за місцем проживання батька з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей; перші та треті вихідні кожного місяця з 19 години п`ятниці до 17 години неділі за місцем проживання батька, враховуючи стан здоров`я дитини, виключно за її бажанням, без присутності матері.

В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що такий порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її всебічному, гармонійному розвитку та вихованню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, а позивач не довів порушення своїх прав щодо такого спілкування. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Крім того, суд неправомірно розглянув справу без участі відповідачки та її представника.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 і Орган опіки та піклування не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не дотримався положень статей 43, 128, 130, 211, 223 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 2 червня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю. ОСОБА_3 проживає окремо від дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування про розв`язання спору між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини від 9 вересня 2021 року №2883/01-31 (а.с. 35-37) слід встановити такі способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 : щотижня у понеділок та середу з 17 до 19 години за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , - з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей, враховуючи стан здоров`я дитини, виключно за її бажанням, без присутності матері; перші та треті вихідні кожного місяця з 19 години п`ятниці до 17 години неділі за місцем проживання батька, враховуючи стан здоров`я дитини, виключно за її бажанням, без присутності матері.

а) щодо неналежного повідомлення відповідачки про судовий розгляд

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

В силу ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Із положень ч. 2 ст. 211 ЦПК України слідує, що учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Із положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 130 ЦПК України слідує, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неналежне повідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.

Сторона може брати участь у судовому процесі як особисто, так і через представника.

Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй або повнолітнім членам її сім`ї під розписку за місцем їх проживання. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.

Неявка в судове засідання відповідача та його представника, яких не було належним чином повідомлено про судовий розгляд, є безумовною підставою для відкладення судового засідання.

За матеріалами справи в суді першої інстанції інтереси відповідачки ОСОБА_4 представляв адвокат Сарафін В.Ф., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВХ №1001760 від 20 травня 2021 року (а.с. 44).

Із довідки органу реєстрації місця проживання (а.с. 15) слідує, що місце проживання ОСОБА_4 у м. Хмельницькому не зареєстровано.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначив адресу фактичного проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 . На цю адресу судом першої інстанції надсилалися судові повістки. Також ОСОБА_4 викликалася до суду через свого представника, адвоката Сарафіна В.Ф.

Ухвалою від 27 квітня 2021 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Після закриття підготовчого провадження справа призначалася до судового розгляду на 16 і 23 листопада, 3 грудня 2021 року.

ОСОБА_4 і адвокат Сарафін В.Ф. не з`явилися в судове засідання 23 листопада та 3 грудня 2021 року.

25 листопада 2021 року суд першої інстанції надіслав на адресу фактичного місця проживання ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням про вручення судову повістку про виклик у судове засідання на 3 грудня 2021 року. Це поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою відділення зв`язку від 1 грудня 2021 року про його невручення через відсутність адресата (а.с. 58-59).

Ухвалюючи рішення по суті спору за відсутності відповідачки та її представника, суд першої інстанції не врахував, що судова повістка вважається врученою ОСОБА_4 1 грудня 2021 року, тобто менше ніж за п`ять днів до судового засідання. При цьому суд не зважив на заяви ОСОБА_4 і адвоката Сарафіна В.Ф. про відкладення розгляду справи через неможливість їх явки в судове засідання (а.с. 60-62).

Отже, всупереч ч. 5 ст. 128, ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки ОСОБА_4 та її представника, адвоката Сарафіна В.Ф., які не були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду.

В силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Застосовані норми права

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону №2402-ІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Із положень ст. 153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України с уд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, п. 135, ECHR 2010).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, п. 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.

Зібрані докази вказують на те, що малолітній ОСОБА_5 проживає окремо від свого батька ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 характеризується позитивно та забезпечений постійним житлом. Позивач цікавиться життям сина, виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати активну участь у вихованні дитини.

Отже, ОСОБА_3 має право на спілкування з сином та участь у його вихованні.

Визначаючи способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина, суд першої інстанції взяв до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, вік та стан здоров`я дитини, прихильність сина до ОСОБА_3 . Установлений судом порядок спілкування батька з сином відповідає найкращим інтересам дитини, є обґрунтованим і справедливим. При цьому суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні сина.

Встановлені судом спосіб і порядок участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 узгоджується з висновком Органу опіки та піклування про розв`язання спору від 9 вересня 2021 року №2883/01-31 (а.с. 35-37).

Посилання ОСОБА_4 на відсутність підстав для встановлення способу та порядку участі ОСОБА_3 у вихованні сина суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Всупереч вимог процесуального закону суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки ОСОБА_4 та її представника, адвоката Сарафіна В.Ф., які не були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Висновки суду щодо порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином є правильними. Такий порядок участі позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_5 буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її всебічному, гармонійному розвитку і вихованню.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, а вимогу пропорційності розподілу судових витрат точно визначити неможливо (розглядалася одна вимога немайнового характеру), то на ОСОБА_4 слід покласти половину судових витрат за подання позову у розмірі 454 грн (2270?0,4?50%).

У свою чергу ОСОБА_3 має відшкодувати ОСОБА_4 половину судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн (1362?50%).

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від сплати на користь ОСОБА_3 судового збору за подання позову та присудити з останнього на користь відповідачки судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 227 грн (681-454).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- два будніх дні щотижня (понеділок та середа) з 18 до 20 години без присутності матері, з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я та бажання дитини за місцем проживання батька з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей;

- перші та треті вихідні кожного місяця з 19 години п`ятниці до 17 години неділі за місцем проживання батька, враховуючи стан здоров`я дитини, виключно за її бажанням, без присутності матері.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 227 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48