ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/527/22 Справа № 185/7134/21 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 19 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір про іпотечний кредит №DNQ0GI про надання йому споживчого кредиту у розмірі 60 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на строк до 19 грудня 2017 року.

Так, позивач сумлінно виконував умови кредитного договору, будь-яких порушень не допускав.

27 серпня 2008 року, на вимогу банку, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду без номеру до договору №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року про зміну залишку непогашеного гривневого кредиту у сумі 58 521, 23 грн, за яким у позивача не було жодного порушення, умовним валютним кредитом у розмірі 12 666, 93 долара США на строк до 19 грудня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,17% на місяць.

До квітня 2015 року заборгованості зі сплати платежів за кредитним договором позивач не мав. З квітня 2015 року, у зв`язку із стрімким підвищенням курсу долара по відношенню до національної валюти, він почав сплачувати платежі з затримкою, які банк зараховував не на погашення суми отриманого кредиту та відсотків за його використання, а на сплату пені та штрафних санкцій за порушення строків сплати чергових платежів за кредитом.

За таких обставин, подальша сплата платежів за кредитним договором для позивача стала неможливою.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою про здійснення перерахунку за вищезазначеним кредитним договором в іноземній валюті у національну валюту України та про реструктуризацію залишку несплаченого боргу за кредитом, посилаючись на пункт 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, згідно якого зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям, підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника або його представника у порядку та на умовах встановленим цим пунктом.

Вказана заява була прийнята відповідачем, однак здійснювати обов`язкову реструктуризацію не бажає, чим порушує його права споживача кредитних послуг, а тому позивач просив суд зобов`язати відповідача здійснити обов`язкову реструктуризацію за договором про іпотечний кредит №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в порядку та на умовах, передбачених пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити обов`язкову реструктуризацію за договором про іпотечний кредит №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в порядку та на умовах, передбачених пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 908, 00 грн.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач, відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит №DNQ0GI.

Відповідно до умов договору позивачу було надано кредитні кошти в сумі 60 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, строком повернення до 19 грудня 2017 року. Кредит наданий на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що додаткові угоди до цього Договору, які можуть бути укладені в майбутньому, є його невід`ємною частиною (а.с. 7-9).

27 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року.

Відповідно до умов угоди позивачу було надано кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 27 серпня 2008 року по 19 грудня 2017 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 12 666, 93 долара США зі сплатою за кредитом відсотків у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с. 10-12).

Укладаючи додаткову угоду сторони змінили валюту зобов`язань, тобто, здійснили перерозподіл валютного ризику.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIIІ від 15 листопада 2016 року містить імперативну норму щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальників, за умови відповідності критеріям визначеним у даному пункті, при цьому, грошове зобов`язання ОСОБА_1 відповідає даним критеріям, тому дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, 13 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ, яким доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIIІ від 15 листопада 2016 року, пунктом 7.

Відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIIІ від 15 листопада 2016 року з обов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду, або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки кредитний договір з позивачем було укладено у національній валюті гривні, а тому положення Закону України «Про споживче кредитування» не відносяться до даних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, керуючись вказаними змінами до Закону України «Про споживче кредитування», 20 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку за кредитним договором в іноземній валюті у національну валюту України та реструктуризацію залишку несплаченого боргу за кредитом (а.с. 13).

28 травня 2021 року відповідачем повідомлено про необхідність надання документів відповідно до переліку згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (а.с. 15).

Позивачем, на вимогу АТ КБ «ПриватБанк», було надано витребувані документи, що підтверджується заявою та додатком до неї (а.с. 16). Відповідно до трекінгу Укрпошти, 09 червня 2021 року документи отримані банком (а.с. 17).

25 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надано на ім`я позивача відповідь про відмову у проведенні реструктуризації з наступних підстав:

1) невідповідність заяви про реструктуризацію вимогам, встановленим законодавством України, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування»;

2) невідповідність зобов`язань за кредитним договором критеріям, встановленим законодавством України, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування»;

3) ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось банком, згідно з законодавством України, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування»;

4) ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені згідно з законодавством України, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування».

Водночас, судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 19 липня 2007 року було укладено договір про іпотечний кредит №DNQ0GI та 27 серпня 2008 року додаткову угоду до нього, яка є його невід`ємною частиною, та згідно якої сторони змінили валюту зобов`язань з гривні на долар США.

Таким чином, суд першої інстанції, посилаючись на те, що на теперішній час позивач має непогашене грошове зобов`язання, забезпечене житловою нерухомістю, при цьому, станом на 01 січня 2014 року він не мав простроченої заборгованості, дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених позовних вимог як таких, що відповідають вимогам пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIIІ від 15 листопада 2016 року.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта заслуговують на увагу, оскільки додатковою угодою від 27 серпня 2008 року сторони змінили валюту зобов`язань на іноземну, при цьому, сам договір про іпотечний кредит №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти в сумі 60 000 грн, було укладено у національній валюті.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, зокрема, що договір про іпотечний кредит №DNQ0GI від 19 грудня 2007 року сторонами було укладено у національній валюті, тоді як пункт 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIIІ від 15 листопада 2016 року містить імперативну норму щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, адже на викладене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та у повному обсязі обставини справи не встановив, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню, на підставі ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова