Справа № 545/3169/21
Провадження № 2/545/194/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що у 2005 році вона познайомилася з ОСОБА_2 . З часом дружні стосунки між ними переросли у близькі і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Позивачка з відповідачем заяву про походження дитини від батька відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України нами не подавали. Запис у свідоцтві про народження сина у графі «прізвище» був проведений за моїм прізвищем відповідно - ОСОБА_4 , у графі «по батькові» вказано ОСОБА_5 , а у графі «батько» був зроблений запис - ОСОБА_2 , тобто за ім`ям та по батькові відповідача.

Як в подальшому стало відомо позивачці, на момент народження сина відповідач ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому в органах РАГС шлюбі та відповідно мав іншу сім`ю.

ОСОБА_2 визнає нашого спільного сина ОСОБА_7 своїм сином, але їй матеріально не допомагає в його утриманні.

Позивачка проживає разом із сином, який знаходяться на її утриманні. Натомість наш син постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, забезпечення нормальних умов проживання. Усе це потребує значних коштів і позивачка сама не здатна в повній мірі це забезпечити. Відповідач в добровільному порядку коштів, достатніх для утримання сина їй не надає та не приймає належної участі в його утриманні та вихованні.

Позивачці відомо, що відповідач має дохід та має можливість утримувати сина шляхом сплати аліментів.

У судове засідання позивачка та її представник адвокат Титаренко О.М. не з`явилися надавши заяву з проханням справу слухати у її відсутність, позов підтримали.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не подав, будь-яких пояснень чи заперечень на позов до суду не надходило.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про батька до свідоцтва про народження записані за вказівкою матері де зазначено прізвище « ОСОБА_4 » - за прізвищем матері, а ім`я по батькові « ОСОБА_2 » - за вказівкою матері ОСОБА_1 .

Згідно доводів позовної заяви саме відповідач - ОСОБА_2 є батьком дитини.

Згідно приписів статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Для встановлення об`єктивної істини у справі ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2021 року за клопотання позивачки призначено в даній цивільній справі судово-генетичну експертизу.

Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34), попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

На вирішення експертів поставлено питання: Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 08.01.2020 року, орган видачі 5336) біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

14.01.2022 року на адресу суду надійшов лист із Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/121/9/1-31723 від 28.12.2021 року про необхідність забезпечення явки сторін разом з дитиною для відбору зразків крові.

Листом суду від 19.01.2022 року сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи на зазначену дату, з направленням їм копії листа Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/121/9/1-31723 від 28.12.2021 року.

Листом від 15.02.2022 року № 19/121/9/1-3763 Харківський науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України повідомив суд про неможливість проведення призначеної судово-генетичної експертизи у зв`язку з тим, що на призначені дати відбору, ОСОБА_2 на відбір зразків крові не з`явився.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач, який був достовірно обізнаний про дати, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків крові, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Відповідач не повідомив жодних поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (його представником) заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19).

З огляду на встановлені обставини суд вважає такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки щодо позовних вимог в частині визнання батьківства, який сплачений позивачкою а також на користь держави щодо позовних вимог про стягнення аліментів, згідно ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст.ст. 128, 180-184,191 СК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внести відповідні зміни до актового запису у свідоцтві про народження ОСОБА_3 № 48 від 28 листопада 2007 року, виданого Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, що його батьком є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 08.01.2020 року, орган видачі - 5336) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів проводити починаючи з дати подачі позову до суду, а саме з 27.09.2021 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 08.01.2020 року, орган видачі - 5336) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений позивачкою при звернені до суду, в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 08.01.2020 року, орган видачі - 5336) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій