Справа № 345/3247/21
Провадження № 4-с/345/3/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження та на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною скаргою, а саме просить визнати незаконною та скасувати постанову від 27.01.2022 року про закінчення виконавчого проадження, яку винесеною старшим державним виконавцем Кажуком І.І.. у виконавчому провадженні №67298207; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Кажука І.І. в рамках виконавчого провадження №67298207; стягнути з відділу виконавчої служби понесені витрати за надання правничої допомоги.

Скаргу мотивує тим, що старшим державним виконавцем Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Кажуком І.І. у виконавчому провадженні №67298207 винесено 27.01.2022 року постанову про закінчення виконавчого провадження. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що виконавче провадження закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ФОП ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Скаржниця наголошує, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона, як фізична особа не пересає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім свої майном. П. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, як підстава для закінчення виконавчого провадження, у ній не зазначена. Відтак припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не може слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження, а тому оскаржувана постанову є незаконною та підлягає скасуванню.

Щодо бездіяльності старшого державного виконавця Кажука І.І., Колос І.М. наголошує, що законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватися цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст.2 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого документу.

Скаржниця ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги скарги підтримує, просить стягнути з Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області на її користь 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Державний виконавець та заінтересована особа в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Водночас відповідно ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За таких обставин, враховуючи стислі строки розгляду, суд ухвалив розгляд справи здійснювати за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що 26.10.2021 року Калуським міськрайонним судом було видано виконавчий лист по справі №345/3247/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 продавцем продовольчих товарів з 28.06.2021 року. Постановою старшого державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі від 01.11.2021 було відкрито виконавче провадження ВП №67298207 з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 3).

27.01.2022 року старшим державним виконавцем Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Кажуком І.І. у виконавчому провадженні №67298207 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Із змісту вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фізична особа-підпиємець ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підстави для закінчення виконавчого провадження наведені у ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;

19) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;

19) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Тобто вищенаведений перелік підстав для закінчення виконавчого провадження є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. П.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», на який посилається державний виконавець в оскаржуваній постанові як на підставу закінчення виконавчого провадження, стосується лише юридичної особи. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, як підстава для закінчення виконавчого провадження, нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена.

Суд звертає увагу, що фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи- підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю як фізичної особи, та жодним чином не обмежує їх.

Частиною дев`ятою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинений підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічна правова позиції викладена у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, від 09 серпня 2017 року у справі №915/1056/16 та у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

Вищезазначене дає підстави вважати, що у разі припинення статусу фізичної особи-підприємця, статус фізичної особи як боржника залишається за нею.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, припинення ОСОБА_2 підприємницької діяльності не може слугувати підставою для закінчення вищевказаного виконавчого провадження. За таких обставин слід визнати незаконною та скасувати постанову від 27.01.2022 року про закінчення виконавчого провадження, яка винесена старшим державним виконавцем Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Кажуком І.І. у виконавчому провадженні №67298207.

Щодо вимог про визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Кажука І.І. в рамках виконавчого провадження №67298207.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішень, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За нормами ст.18 цього ж закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження . У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З постанови від 28.12.2021 року вбачається, що в рамках вищевказаного виконавчого провадження №67298207 старшим державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Кажуком І.І. було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 . Тобто вимоги ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були дотримані.

Суд звертає увагу, що скаржником не вказано, які саме дії державний виконавець мав вчиняти в рамках даного виконавчого провадження. Тому на даний час вимоги про визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Кажука І.І. в рамках виконавчого провадження №67298207 є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відділу державної виконавчої служби на користь скаржниці слід стягнути 1500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги, пропорційно до розміру задоволених вимог .

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 1,18, 37,48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 259, 450, 451 ЦПК України,

у х в а л и в:

Скаргу задоволити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 27.01.2022 року про закінчення виконавчого провадження, яка винесена старшим державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Кажуком І.І. у виконавчому провадженні № 67298207.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути із Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 1500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя