ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/899/22 Справа № 201/7667/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» про відшкодування моральної шкоди заподіяною смертю батька при виконанні трудових обов`язків

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська iз позовом до ТОВ «HBO «СЗХНО» про відшкодування моральної шкоди - заподіяною смертю батька при виконанні трудових обов`язків (а.с. 1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «HBO "СЗХНО" працював на посаді слюсара складання металевих конструкцій 4-го розряду. 11.10.2019р. пiд час виконання трудових обов`язків iз батьком стався нещасний випадок, його придавило металевою заготовкою, внаслідок чого вiн отримав травму, несумісну з життям. За фактом нещасного випадку складений Акт. Позивач від смерті батька зазнав моральних страждань у зв`язку з втратою близькоi людини, яка його пiдтримувала завжди, пережив нервовий стрес. Він втратив душевний спокій та рівновагу. Розмiр завданої моральної шкоди оцінює у 300 000,00 грн., якi просив стягнути із відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» про відшкодування моральної шкоди заподіяною смертю батька при виконанні трудових обов`язків - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , в розмірі 250 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» на користь держави судовий збір у розмірі 2500,00 грн. (а.с.152-157).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та невідповідність норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька 50000 грн. частинами по 10000 грн. щомісяця, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та 500 грн. судового збору (а.с.163-166).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ "HBO «СЗХНО». Наказом від 26.01.2018p. № К-22-5855 прийнятий на роботу на посаду слюсара складання металевих конструкцій 4-го розряду (а.с. 84).

11.10.2019р. з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, про що складений Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 05.11.2019р. по формі Н-1/П (а.с. 6-22).

Як видно з акта, 11.10.2019р. о 06 год. 45 хв. слюсар зі складання металевих конструкцій збирально-заготівельного цеху ОСОБА_2 прибув на територiю ТОВ «НВО "СЗХНО" для виконання трудових обов`язків, де переодягнувся, взяв спецвзуття та каску. Після цього направився до майстра збирально-заготівельного цеху ОСОБА_3 , від якого отримав виробниче завдання виконувати роботу по стропуванню та складанню металевих заготівок. О 07 год. 15 хв. ОСОБА_2 приступив до виконання робіт з використанням крану опорного електричного однобалочного інв. № 242 на робочому місці. О 12 год. 45 хв., виконуючи стропування та переміщення металевої заготівки «Лепесток». ОСОБА_2 зачепив заготівку (згідно розробленої схеми стропування) за гак стропу 2СК- 4/1500 крану опорного електричного однобалочного та шляхом натискання кнопки «вверх» на ручному маніпуляторі підняв чергову заготовку почав перекладати її у штабель заготовок, що знаходились поруч. В цей час майстер ОСОБА_3 почув звук падаючого металу та швидко вибіг з кімнати майстра і побачив лежачого ОСОБА_2 , придавленого металевою заготовкою. Лікарем швидкої допомоги, що прибув на місце нещасного випадку констатовано, що отримана травма несумісна з життям.

Діагноз, встановлений закладом охорони здоров`я: відкрита черепно мозкова травма з переломом кісток черепу, крововилом під оболонки та речовину головного мозку, що призвело до смерті.

Причинами нещасного випадку є:

основна - технічна: незадовільний технічний стан у тому числі засобів виробництва, а саме: використання гаку стропа, який не обладнаний запобіжним замком, що унеможливлює самочинне випадіння знімного вантажозахоплювального пристрою, які передбачені конструкцією виробника, що є порушенням під. 2 п. 5 розд. VIII. ПРАВИЛ охорони працi пiд час експлуатації вантажопідіймальних кранів підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696Б; п. 3.1.б Інструкції № 03-7 з охорони праці для стропальників, обслуговуючих вантажопідйомні механізми, затвердженої наказом директора ТОВ «HBO «СЗХНО» від 28.11.2017р. № 0-59;

супутні - організаційна: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а саме: згiдно записам відеоспостереження, які зафіксували момент настання нещасного випадку потерпілий ОСОБА_2 знаходився під вантажем, що є порушенням під. 25.2 п. 6 розд. VI Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696; п. 2.12 та 2.13. Робочої інструкції слюсаря зі складання металевих конструкцій 4-го розряду ТОВ «НВО «СЗХНО», затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.08.2019p. № 55-07; п.3.3.2 Інструкції з охорони праці слюсаря зі складання металевих конструкцій 4-го розряду № СЦ-1, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.11.2017р. № 0-59; п. 3.2.4.6 Інструкції № 03-7 з охорони праці для стропальників, обслуговуючих вантажопідйомні механізми, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.11.2017р. № 0-59, п. 3.7 та 3.8 Інструкції № 03-8 при роботі з вантажопідйомними механізмами, які керуються з пола, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 03.10.2018p .№ 0 49/1.

організаційна: невиконання посадових обов`язків, а саме: посадові особи підприємства не у повному обсязі здійснювали контроль за виконанням підлеглим персоналом інструкцій з охорони праці при виконання робіт підвищеної небезпеки Ta контроль за технічним станом стропів крану однобалочного, що є порушенням під. 2.3 та 9.4 п.6 розд. VI 25 пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих B опорного електричного Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696, п.п. 7, 26 та 27 Посадової інструкції головного інженера, затвердженої наказом директора TOB «HВО «СЗХНО» від 08.02.2018. № 1-07; п. 2.22. Посадової інструкції начальника збирально-заготівельного цеху, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 07.03.2018р. № 11-19; п.2.8. Посадової інструкції майстра збирально-заготівельного цеху, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 03.03.2018р. № 11-12.

Згідно із висновком комісії, нещасний випадок, що стався зі слюсарем ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний із виробництвом Актом визначено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме - головний iнженер ТОВ «НВО СЗХНО», який не у повному обсязі здійснював контроль за додержанням правил та норм з охорони праці працівниками підприємства та неналежним чином здійснював контроль за підлеглим персоналом, a проконтролював технічний також у межах стан стропів однобалочного, т.в.о. начальника збирально посадових повноважень не крану опорного електричного - заготівельного цеху ТОВ «НВО СЗХНО», який недостатньо контролював дотримання робітниками цеху правил норм з охорони праці та технічний стан стропів крану опорного електричного однобалочного, майстер збирально-заготівельного цеху ТОВ «НВО СЗХНО», який не у повному обсязі здійснював контроль за виконанням підлеглим персоналом iHCTPyKцiй з охорони праці при виконання робіт підвищеної небезпеки та контроль за технічним станом стропів крану опорного електричного однобалочного, а також сам ОСОБА_2 , який виконував роботи підвищеної небезпеки з порушенням правил з охорони праці, а саме: виконував переміщення металевої заготовки, стоячи під грузом та з використанням обладнання, яке не відповідає вимогам безпеки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи на користь ОСОБА_1 , як сина загиблого моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув батько, стався під час виконання ним посадових обов`язків у відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві. Даних висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв`язку із чим, обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду на відповідача.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про охорону праці" умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 цього Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як видно з Акта спеціального розслідування нещасного випадку діяльність ТОВ "НВО "СЗХНО" несе в собі джерело підвищеної небезпеки, оскільки підприємство використовує механізми та обладнання щодо який встановлені спеціальні правила користування, правила техніки безпеки і охорони праці, наявність дозволів на монтаж, демонтаж, налагоджування, технічне обслуговування тощо.

Відтак, шкода, завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується не залежно від наявності вини, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що через неоганізованість і недотримання вимог з охорони праці відповідачем призвело до нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть батька позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.995 N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 N 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих), їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ТОВ "НВО СЗХНО" є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину померлого, оскільки у зв`язку з його смертю від нещасного випадку на виробництві, він переніс моральні страждання, через втрату рідної людини, яка не може бути відновлена.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку із смертю батька встановлений матеріалами справи, позивач внаслідок втрати батька пережив нервові потрясіння пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки.

За змістом статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає доведеним факт моральних страждань позивача через втрату рідного батька у зв`язку із загибеллю на виробництві під час виконання своїх обов`язків.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину загиблого, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини, розмір якої не перевищує встановленого законодавчого обмеження.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без урахування усіх обставин справи та висновків п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.95 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, невідновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, страждань та спокою особи.

Так, внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання, який втратив батька, залишилася без батьківської турботи і піклування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем вже сплачено позивачу відповідні кошти, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: