ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2269/22 Справа № 200/3641/18 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на ухвалу судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2018 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2018 року задоволено заяву позивачів про забезпечення вищевказаного позову та накладено арешт на нежитлове приміщення, а саме будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з такою ухвалою, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1 - 9 цієї частини.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

В своїй скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо накладення арешту на будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не враховуючи вимог закону про те, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачами вимогами.

Так, встановлено, що позовними вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є стягнення коштів, витрачених позивачами на проведення ремонтних робіт в приміщеннях, які належать державі в особі Регіонального відділення.

При цьому, у матеріалах даної справи взагалі відсутня письмова заява позивачів про забезпечення позову, що підтверджується доповідною запискою секретаря судового засідання суду першої інстанції (а.с.104).

Водночас, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачів, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Проте, жодних належних доказів, які б підтверджували можливість вчинення недобросовісних дій відповідачем або обґрунтовували зв`язок можливих потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та можливості розпорядження державою належним їй майном, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, не було здійснено повну та всебічну оцінку доказів та обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявності зв`язку між відповідним заходом забезпечення позову, предметом позовної вимоги та їх співмірності, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки суд першої інстанції задовольнив заяву позивачів про забезпечення позову, посилаючись виключно на припущення та міркування з боку заявників, при цьому, не дослідивши причинно-наслідковий зв`язок між забезпеченням позову та предметом позову, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивачів щодо забезпечення позову у даній справі.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь апелянта Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях підлягає стягненню судовий збір за подання даної апеляційної скарги у розмірі по 756 грн 67 коп з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях задовольнити.

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2018 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях судовий збір у розмірі по 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 67 коп з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова