Справа № 302/941/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 302/941/21, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16015,46 грн. та судових витрат у виді судового збору, в сумі 2270 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.02.2013 року, чим дав згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 5 000,00 грн.

АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

Проте, відповідач покладені на нього зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів належним чином не виконував, і тому станом на 14.07.2021 року має заборгованість у сумі 16 015,46 грн, що складається: 4794,52 грн. - заборгованість за кредитом; 10670,94 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 550. грн. - нарахована пеня.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Міжгірського районного суду від 12 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.02.2013 року у сумі 16 015,46 грн. та судові витрати у виді судового збору в сумі 2 270 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі на те, що в Анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що відповідач отримував і ознайомлювався із Пам`яткою клієнта, яка містила, в т.ч. Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування і сторонами не були узгоджені в належній (письмовій) формі всі істотні умови кредитного договору, що свідчить про його неукладеність. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами банку ознайомлювався Відповідач, їх розумів і з ними погоджувався, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання Анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що згідно «Виписки за договором №б/н станом на 22.07.2021 року», з якої вбачається, що станом на 21.01.2014 року сума позики склала 4 320,96 грн, і після 21.01.2014 року за ініціативою особи, на ім`я якої було відкрито даний рахунок, не відбувалося жодних списань коштів з рахунку № НОМЕР_1 , а також жодних зарахувань коштів.

Також ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у застосування строків позовної давності, оскільки надана позивачем довідка термін дії якої становив до 12/2016, а отже строк позовної давності сплив ще 31.12.2019 року, а за вимогами про стягнення пені - 31.12.2017 року.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.02.2013 року, чим дав згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку за № НОМЕР_2 дата відкриття 04.04.2013 з кінцем терміном дії 12/16, що стверджується довідкою (а.с.19).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.18) у подальшому - 19.08.2013 року кредитний ліміт збільшився до 5 000,00 грн.

Внаслідок порушення виконання зобов`язань за цим кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 14.07.2021 року становить 20 664,07 грн., яка складається з наступного: 4 794,52,13 грн. -заборгованість за тілом кредита; 10 670,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 5 198,61 грн. - нарахована пеня. Однак, позивачем було заявлено вимогу про стягнення суми 16 015,46, яка складається з наступного: 4 794,52,13 грн. - заборгованість за тілом кредита; 10 670,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 550,00 грн. - нарахована пеня.

Відповідач ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції у рішенні від 12 листопада 2021 року відхилив клопотання відповідача про застосування строків позовної давності у справі зтих підстав, що Відповідачем не надано суду до поданої ним заяви про застосування строку позовної давності або до відзиву копію картки АТ КБ "ПриватБанк" термін дії якої, як вона вважає, скінчився.

Також, задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк», суд посилався на те, що відповідач особисто підписав документи, що свідчать про укладення ним кредитного договору і зі змісту цих документів видно, що відповідач був належно поінформований про зміст договору та його умови, а саме про розмір кредиту, відсоткову ставку та про її зміну за рішенням кредитора, про порядок розрахунків із використанням платіжної банківської картки, встановлення банком ліміту кредитних коштів.

Із такими висновками суду, колегія суддів не погоджується із наступних підстав.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким відповідачу було надано кредитну картку № НОМЕР_2 термін дії якої до 12/16. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже стягненню підлягала сума заборгованості станом на 31.12.2016 року.

З розрахунку заборгованості доданого банком до позовної заяви вбачається, що станом на 31.12.2016 року сума заборгованості становила 3 903,27 грн. за тілом кредиту; загальний залишок заборгованості за відсотками 47 424,88 грн.; заборгованість за пенею 3 550 грн.

Проте, у анкеті-заяві позичальника від 21.02.2013 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами посилався на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а тому сума заборгованості за нарахованими відсотками та пенею стягненню не підлягає.

Разом з тим, станом на 31.12.2016 року у ОСОБА_1 мала місце заборгованість за тілом кредита у розмірі 3 903,27 грн., оскільки з обставин справи видно, що між сторонами мають місце зобов`язання, які виникли від надання (одержання) кредиту з видачею та обслуговуванням через банківську платіжну картку. Із змісту письмового розрахунку руху коштів заборгованості за цими договірними зобов`язаннями, довідок банку відслідковується, що відповідач, починаючи з дати укладення договору і одержання платіжної картки одержував в кредит кошти в користування і сплачував заборгованість періодично з пропуском щомісячних платежів погашення заборгованості, в тому числі на значні періоди обов`язкових платежів і востаннє здійснив платіж на погашення заборгованості за кредитним договором 26.12.2013 року у сумі 1,24 грн (відомості за останньою колонкою розрахунку «сума погашення за наданим кредитом» письмового розрахунку, наданого позивачем).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість перед позивачем, а тому даний позов є підставним.

Проте, у даній справі підлягає застосуванню позовна давність.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ). що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справ № 6-14цс14.

Відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог, які відповідно до статті 257 ЦК України встановлені тривалістю у три роки.

Надана позивачем до суду першої інстанції довідка, свідчить про те, що термін дії картки становив до 12/2016, тобто до 31.12.2016 року. Отже строк загальної позовної давності сплив ще 31 грудня 2019 року.

Натомість АТ КБ «Приват Банк» звернувся із позовом 01 вересня 2021 року, що є підставою для застосування до даних спірних правовідносин строків позовної давності.

Висновок суду першої інстанції, про те, що підстав для застосування строків давності до позовних вимог АТ КБ "ПриватБак" судом не встановлено, з тих підстав, що до поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, або до відзиву копію картки АТ КБ "ПриватБанк" термін дії якої скінчився, не є вірним, оскільки позивачем до позовної заяви було додано довідку, з якої чітко видно термін дії картки, а також те, що дана картка не пере випускалася.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 1, 2, 4 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення, яким у позові АТ КБ «Приват Банк» слід відмовити із вищезазначених підстав.

Судові витрати у розмірі 3 405 грн у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню із АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 12 листопада 2022 року скасувати.

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 3 405,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст постанови складено - 23 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: