Номер провадження: 22-ц/813/2610/22
Номер справи місцевого суду: 521/7341/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою (поданням) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про встановлення порядку виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2017 року, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Поліщук І.О. 23 березня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2021 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. звернувся до суду із поданням, в якому просив суд встановити порядок виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17.07.2017 року по справі № 521/7341/17 шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 21.03.2016 року та постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року по справі №521/8260/17 (номер провадження 22-ц/813/5758/19). Подання вмотивоване тим, що у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження ВП 58304020 з примусового виконання виконавчого листа № 521/7341/17, який видано 29.01.2019 року Малиновським районним суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 15 листопада 2016 року у розмірі - 1 116 486,40 грн; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000 грн. - судового збору.

06.02.2019 року Приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 58304020 та 06.02.2019 року надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Приватним виконавцем на виконання вимог заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження про накладення арешту на все майно боржника з метою реального виконання вимог виконавчого документу в межах суми боргу було винесено постанови про звернення стягнення на майно боржника та про накладення арешту на майно боржника ВП № 58304020 від 06.02.2019 року. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, приватним виконавцем було направлено запити до реєструючих установ з метою встановлення майнового стану боржника.

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11.02.2019 року, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

До боржника 13.02.2019 року та 27.02.2019 року було здійснено виходи за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено акти приватного виконавця, однак боржника за вказаною адресою виявлено не було. Зі слів сусідки боржника з квартири НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вже тривалий час не проживає в даній квартирі. 27.02.2019 року також в дверях вищевказаної квартири було залишено ще один виклик приватного виконавця, на який боржник не з`явилась.

Приватний виконавець зазначив, що ані боржник ані її дитина ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не мешкають у квартирі (на підтвердження надано акти приватного виконавця від 13.02.2019 року, 27.02.2019 року та від 10.12.2019 року), а дитину було зареєстровано проживаючою у цій квартирі 29.05.2017 року - вже через 10 днів після ухвалення судом рішення по цій справі (рішення було ухвалено 18.07.2017 року), тобто з метою ускладнення звернення стягнення на Квартиру. При цьому, іншого шляху виконання рішення суду по справі, ніж звернення стягнення на Квартиру, - не має, оскільки боржник не має іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Виходячи з вищенаведених обставин, приватний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А. О. про встановлення порядку виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17.07.2017 року було задоволено.

Встановлено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2017 року по справі № 521/7341/17, шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 21.03.2016 року та постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року по справі №521/8260/17 (номер провадження 22-ц/813/5758/19).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що факт наявності житла за адресою: АДРЕСА_1 , як єдиного у боржника та її дитини приватний виконавець не спростував, наведені у поданні міркування є припущеннями приватного виконавця і не можуть слугувати доказами по справі, окрім того, апелянт вважає висновок органів опіки та піклування необхідним для вирішення спірного питання щодо реалізації нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича знаходиться виконавче провадження ВП 58304020 з примусового виконання виконавчого листа № 521/7341/17, який видано 29.01.2019 року Малиновським районним суд м. Одеси про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 15 листопада 2016 року у розмірі - 1116486,40 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн.

ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 21.03.2016 року.

Згідно договору дарування від 25 травня 2017 року (серія та номер: 592 від 25 травня 2017 року, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А.), боржник ОСОБА_1 подарувала Квартиру своїй матері ОСОБА_4 .

Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року по справі №521/8260/17 (номер провадження 22-ц/813/5758/19), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування було задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 25 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (серія та номер: 592 від 25 травня 2017 року), зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А.. Скасовано реєстраційний запис номер 20602239, внесений 25 травня 2017 року на підставі договору дарування (серія та номер: 592 від 25 травня 2017 року), зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А.

Вищевказана постанова суду була виконана та боржник ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.02.2021 року №244575956

Відповідно до Відомостей № Т5-54305-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/ будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_3 з 29.05.2017 року, та ОСОБА_4 з 08.04.1992 року.

Звертаючись до суду із поданням про встановлення порядку виконання рішення суду, приватний виконавець зазначав, що ані боржник ані її дитина ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не мешкають у квартирі, а дитину було зареєстровано проживаючою у цій квартирі 29.05.2017 року - вже через 10 днів після ухвалення судом рішення по цій справі (рішення було ухвалено 18.07.2017 року), тобто, з метою ускладнення звернення стягнення на квартиру. При цьому, приватний виконавець вважав, що іншого шляху виконання рішення суду по справі, ніж звернення стягнення на квартиру, не має, оскільки боржник не має іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти -члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовій формі):

копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проведено до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти,- копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, колегія суддів, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, доходить до висновку, що державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року у справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець звертався до начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із проханням надати відповідний дозвіл на реалізацію арештованого майна, що належить боржнику (лист від 10.12.2019 року за вих. № 4090), оскільки згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 21.11.2019 року, у Квартирі з 29.05.2017 року зареєстрована неповнолітня особа - дитина боржника, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 27.12.2019 року за вих. №12715 приватного виконавця було повідомлено, що відповідно до п. 67 «Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866 (Далі-Порядок), дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Звернуто увагу, що іншого порядку співпраці між службою у справах дітей Одеської міської ради та органами опіки та піклування у вирішенні питання стосовно надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження майна, право користування яким або право власності на яке має дитина, немає.

Крім того Службою у справах дітей, для підготовки подання для органу опіки та піклування стосовно вирішення питання щодо надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право користування якою має неповнолітня дитина, запропоновано надати документи, визначені у пункті 66 Порядку, для здійснення перевірки та підготовки подання до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування.

Однак, вищезазначені документи приватним виконавцем не було надані до Служби у справах дітей, що унеможливило надання Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради як органу опіки та піклування подання щодо вирішення питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право користування якою має неповнолітня дитина.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вказувалось вище, згідно з п. 28 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за N 489/20802, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України, органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Враховуючи вищевикладене та те, що окрім боржника у квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, колегія суддів доходить висновку, що передача нерухомого майна на реалізацію без дозволу органу опіки та піклування діючим законодавством заборонена, та є неприпустимою з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Крім того, колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що боржник та її неповнолітня дитина мають на праві власності інше нерухоме майно, а тому факт наявності житла за адресою: АДРЕСА_1 , як єдиного у ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 ,- не спростований.

Вказане не було враховано судом першої інстанції, у зв`язку із чим суд дійшов помилкового висновку про можливість задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А. О. про встановлення порядку виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17.07.2017 року шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про встановлення виконання судового рішення, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви (подання) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про встановлення порядку виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2017 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе