ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", як правонаступник ЗАТ "ОТП Банк", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, з підстав того, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2010 року стянуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року, яка виникла станом на 30 листопада 2020 року, в загальному розмірі 586 689,36 грн., з яких 483 926,54 грн. - борг за кредитом, 75 138,10 грн. - борг за відсотками, 27 642,72 грн. - пеня. У зв`язку з невиконання рішення суду від 18 листопада 2010 року позивач нарахував інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 13 березня 2008 року в загальному розмірі 143 393,85 грн. за період з 30 липня 2017 року по 30 листопада 2020 року, де 43 596,48 грн. - заборгованість 3 % річних, 12 502,96 грн. - інфляційні витрати за відсотками, 6 769,12 грн. - заборгованість 3% річних за відсотками, в порядку ст.ст.526,530,610,625 ЦК України, які і просить стягнути з боржників.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 14 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - відмовлено (а.с.115-119).

В апеляційній скарзі ТОВ "ОТП Факторинг Україна", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що боржник фактично не виконує рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2010 року, що підтверджується документами Новокодацького ВДВС та стан боргу і відомостями про боржника ОСОБА_1 з автоматизованої системи виконавчого провадження, внаслідок чого позивач правомірно, керуючись ст. ст. 526,530,610,611,625 ЦК України, нарахував штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційних витрат за останні 3 роки, що застосував як особливу міру відповідальності боржника, що є способом захисту майнового прав та інтересу з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів, що також закріплено у висновках ВП ВС, викладених у постанові від 04 липня 2018 року та від 04 червня 2019 року (а.с.120-122).

Відповідач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 24 листопада 2021 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про відповідність рішення суду від 14 вересня 2021 року нормам матеріального та процесуального права, а застосування ст. 625 ЦК України, у відповідності до правової позиції, яку висловив ВСУ у постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15, має бути розраховано у валюті основного зобов`язання, яке, у відповідності до кредитного договору від 13 березня 2008 року є в доларах США, а не у гривні. Заявляючи про право на індексацію внаслідок знецінення грошових коштів, що є предметом позову, позивач не врахував рішення ВСУ від 28 березня 2012 року, в якому висловлена правова позиці щодо проведення такої індексації внаслідок знецінення лише у грошовій одиниці гривні, в не іноземної валюти, яка індексації не підлягає, оскільки зобов`язання між сторонами у цій справі визначено в іноземній валюті, що було в повній мірі досліджено судом першої інстанції, надано вірно правову оцінку з дотримання норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 143 393,85 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії кредитного договору № ML-310/064/2008 від 13.03.2008 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 62000 доларів США з датою остаточного повернення кредиту 13.03.2018 року з платою за користування кредитом 5,99 % річних та FIDR. Пунктом 1.4.1.5.1 цього договору передбачено відповідальність за порушення зобов`язання, а саме у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим Договором.

За копією Додатку 1 до кредитного договору видно, що відповідач мав сплачувати кредит рівними частинами у валюті - долари США.

Згідно копії договору поруки № SR-310/064/2008 від 13.03.2008 року видно, що ОСОБА_2 зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Борговими (забезпеченими) зобов`язаннями є повернення основної суми кредиту, наданого боржнику. Боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 13.03.2018 року. Сума отриманого кредиту може скласти 62000 доларів США., сплату відсотків, пені тощо.

Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року у справі № 2-3213/2010 було стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-310/064/2008 від 13.03.2008 року в сумі 586689,36 грн. та судові витрати.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30 листопада 2020 року загальна сума простроченої заборгованості становить 586689,36 грн. Відповідачі не спростували існування розміру заборгованості належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна", суд першої інстанції виходив із того, що позивач в обґрунтування позовних вимог спирається не на невиконання боржниками судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті, а спирається на невиконання боржниками умов кредитного договору у валюті - долари США.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до принципу диспозитивності, що є складовою основоположного принципу верховенства права, яким керується суд при вирішенні справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, заявленим на власний розсуд.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що звертаючись у 2010 році з позовом до суду до відповідачів про стягнення заборгованості за договором позики, позивач визначив розмір заборгованості за договором позики у національній грошовій валюті України - гривні. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2010 року у справі № 2-3213/2010 позовні вимоги було задоволено. Позивач погодився із зазначеним судовим рішенням і не оскаржував його у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції досліджено надану копію кредитного договору, з якої встановлено, що за прострочення зобов`язання між сторонами було погоджено розмір відповідальності у вигляді підвищення відсоткової ставки на 4% від фіксованої відсоткової ставки. З огляду на ці обставини у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у випадку прострочення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) викладений правовий висновок щодо застосування статей 524, 533 ЦК України: відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даній цивільній справі судом першої інстанції вірно встановлено характер спірних правовідносин між сторонами, що спір стосується стягнення індексу інфляції та 3% річних, що нараховані на заборгованість за кредитним договором, у якому грошове зобов`язання позивач визначив у іноземній валюті - доларах США, тоді як у позовній заяві позивач стверджує про невиконання зобов`язання у національній валюті - гривні на підставі рішення суду. Однак, за копією рішення суду від 18 листопада 2010 року видно, що позивачем в якості підстав для задоволення позовних вимог у справі 2-3213/2010 надавався розрахунок заборгованості в доларах США і зазначався гривневий еквівалент виниклої заборгованості. Таким чином, з огляду на надані позивачем докази, суд першої інстанції вірно дійщов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що станом на дату постановлення цього рішення невиконаним є зобов`язання саме в іноземній валюті - доларах США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17.

Як зазначалося вище, як на підставу свого позову позивач зазначив невиконання боржниками грошового зобов`язання саме за кредитним договором, в якому було визначено валюту зобов`язання - долари США, що індексації не підлягає та стало підставою для правомірної відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вважає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, з чого суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових норм для задоволення позовних вимог позивача, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в апеляційні скарзі на висновки, які викладені у постановах ВП Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, а також на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справі №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №922/175/18, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки зазначені правові позиції стосуються визначення часу прострочення зобов`язання, яке є гривневим, та строку нарахування таких штрафних санкцій, тоді як оскаржуваним рішенням встановлено невідповідність позовних вимог та їх обґрунтування нормам діючого законодавства у зв`язку із наявністю зобов`язань в іноземній валюті, до яких зазначені вище правові висновки ВС не застосовуються, а тому рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров