АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року

м. Чернівці

справа № 722/563/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Владичана А.І.

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

апеляційна скарга Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2021 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України 649 доларів США 99 центів.

Посилався на те, що 6 лютого 2008 року АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 25 000 доларів США для особистих потреб на строк до 5 вересня 2022 року. ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит та сплачувати проценти шляхом погашення ануїтетних платежів у розмірі 310 доларів США 6-го числа кожного календарного місяця строку кредитування.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 6 лютого 2008 року були укладені договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, внаслідок чого станом на 29 квітня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 22 590 доларів США 67 центів, що за курсом Національного Банку України станом на 16 червня 2014 року становило 265 397 гривень 30 копійок.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 грудня 2014 року стягнуто на користь АТ «УкрСиббанк» з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 6 лютого 2008 року у розмірі 18 586 доларів США 14 центів, що еквівалентно 240 726 гривень 50 копійок, та заборгованість по пені в сумі 3099 гривень 80 копійок.

На виконання вказаного рішення суду боржником було сплачено 12 718 доларів США 11 центів боргу за кредитом у період з 6 січня 2015 року по 1 квітня 2019 року.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 грудня 2014 року не виконано в повному обсязі, в результаті чого залишок непогашеної заборгованості по кредиту становить 5 868 доларів США 3 цента, а також по пені у розмірі 3099 гривень 80 копійок.

Позивач вважав, що за прострочення виконання кредитного зобов`язання, несплату боргу за судовим рішенням відповідачі повинні сплатити три проценти річних за три роки, що передують поданню даного позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2022 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 умови кредитного договору від 6 лютого 2008 року виконав належним чином, оскільки сплатив заборгованість перед банком за рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 грудня 2014 року в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що належним виконанням судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором є повернення коштів в рахунок погашення такої заборгованості у валюті, яка визначена відповідним договором.

Погашення еквіваленту заборгованості за кредитним договором в гривні за період з 6 січня 2015 року по 1 квітня 2019 року не може вважатися повним фактичним виконанням судового рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому позивач має право на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України з моменту порушення такого зобов`язання до моменту його усунення. Вказане право обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову про стягнення відповідної заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначав, що в ході виконавчого провадження відповідачем було сплачено суму заборгованості в розмірі 243 826 гривень 30 копійок, тобто виконано судове рішення від 1 грудня 2014 року в повному обсязі. 3 жовтня 2018 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання судового рішення. Вказана постанова банком не оскаржувалась.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що 6 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 25 000 доларів США для особистих потреб на строк до 5 вересня 2022 року. ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит та сплачувати проценти шляхом погашення ануїтетних платежів у розмірі 310 доларів США 6-го числа кожного календарного місяця строку кредитування (а.с.15-23 т.1).

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 6 лютого 2008 року були укладені договори поруки №177387 з ОСОБА_2 та №177388 ОСОБА_3 (а.с.24-27 т.1).

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №0 від 6 лютого 2008 року у розмірі 18 586 доларів США 14 центів, що еквівалентно 240 726 гривень 50 копійок та 3099 гривень 80 копійок (а.с.28-29 т.1).

З квитанції №109 від 2 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 грудня 2014 року сплатив 243 826 гривень 30 копійок (а.с.144 т.1).

Постановою державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 3 жовтня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/722/340, який виданий Сокирянським районним судом Чернівецької області 1 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АТ «УкрСиббанк» на суму 243 826 гривень 30 копійок (а.с.142-143 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що банк не оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому вважається, що рішення суду виконано в повному обсязі.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що банк має право на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням належним чином судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спір по суті виник з огляду на неналежне, на думку банку, виконання боржником судового рішення про стягнення суми, визначеної у рішенні суду в іноземній валюті, у тому числі із зазначенням гривневого еквіваленту за офіційним курсом НБУ на час вирішення спору та неврахування державним виконавцем постанови Великої Палата Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18).

Питання правової визначеності та передбачуваності є невід`ємною складовою верховенства права. Однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Ключовими елементами принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, виконуваність судових рішень, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

У разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 40 Закону).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (частина перша статті 41 Закону).

Отже, саме у межах процедури виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження констатується факт виконання чи невиконання судового рішення.

Відповідні процедури є передбачуваними як для стягувача, так і для боржника.

У спірному випадку банк як стягувач, не оскарживши у відповідній процедурі постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, по суті визнав, що рішення суду виконано.

Тому позов банку про стягнення з боржника певних грошових сум з мотивів неповного виконання рішення суду є безпідставним, оскільки суперечить принципу правової визначеності.

Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 5 лютого 2020 року у справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 березня 2022 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

А.І. Владичан