ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м.Суми

Справа №582/94/21

Номер провадження 22-ц/816/46/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони справи:

позивачі- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Недригайлівська селищна рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лисенко Галини Костянтинівни на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 21.09.2021 року в складі судді Жмурченка В. Д., постановлене у смт. Недригайлів, повний текст судового рішення виготовлено 01 жовтня 2021 року,

встановив:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд ухвалити рішення, яким визнати нікчемним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради 23.12.2019 року.

Свої вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 , який на час своєї смерті проживав із співмешканкою ОСОБА_3 . Через три тижні після похорон позивачам стало відомо, що 23 грудня 2019 року їх батько ОСОБА_4 склав заповіт, записаний власноручно та посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівсього району Сумської області Бобошко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 349, яким заповів усе належне йому на праві власності майно ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що спадкодавець страждав на ряд тяжких хвороб, вживав лікарські препарати, які позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому просили суд визнати недійсним вищевказаний заповіт ОСОБА_4 від 23 грудня 2019 року.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 21.09.2021 року в задоволенні первісних позовних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела належним чином порушення процедури складання оскаржуваного правочину, не спростувала вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_5 щодо розпорядження своїми майновими правами на користь ОСОБА_3 під час складання заповіту, шляхом підтвердження його вчинення під психічним тиском відповідача, не обґрунтували факту вчинення заповіту в стані, коли заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, неправильне застосування матеріального та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що померлий ОСОБА_5 проживав разом з ОСОБА_3 тривалий час. ОСОБА_4 мав поганий стан здоров`я внаслідок перелому шийки бедра, він не міг самостійно пересуватися. За останні роки декілька разів потрапляв у лікарні, переніс два інсульти та інфаркт головного мозку. Після виписки з лікарні у грудні 2019 року виникло питання про необхідність постійного догляду за ним. Діти померлого проживали окремо, донька пропонувала батьку переїхати до неї, але він відмовився. Відповідач ОСОБА_3 говорила, що вона не буде здійснювати за ним догляд, якщо він не складе на неї заповіт і якщо її матеріальні права не будуть захищені. Знаходячись у безпорадному стані, ОСОБА_4 дав згоду на складання заповіту, не маючи можливості порадитися зі своїми близькими. Вказує, що останній час, батько поводив себе дивно: періодично розмовляв сам із собою, інколи зовсім не реагував на оточуючих та не відкликався на своє ім`я. Спірний заповіт було складено ним під впливом психічного тиску його співмешканки в момент коли останній через стійкий розлад здоров`я вживання медичних препаратівта не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними.

Від представника відповідача надійшов відзиву на апеляційну скаргу, в якому вказував на те, що заповідач зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, мав повну цивільну дієздатність і визначив спадкоємця ОСОБА_3 , визначив обсяг спадщини у заповіті, що має спадкуватись та мав право скласти заповіт щодо всієї спадщини. Заповіт був підписаний ним власноручно і прочитаний спадкодавцем вголос, відповідав волі спадкодавця. Форма заповіту витримана, заповіт складений у письмовій формі, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, особисто підписаний заповідачем та свідками, які мали повну цивільну дієздатність, так як заповідач мав фізичні вади, не міг ходити, посвідчений нотаріально. Зазначені обставини були з`ясовані в суді . Крім того, під час судового розгляду справи були допитані усі свідки, сторона позивача активно задавала питання свідкам, представник позивачів звернувся з клопотанням до суду про проведення посмертної судово- психіатричної експертизи, щоб з`ясувати стан здоров`я ОСОБА_4 , тобто, чи міг він під час складання заповіту станом на 23.12.2019 року за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними , але справу було повернуту до суду, тому, що сторона позивача відмовилась від її оплати за експертизу, таким чином, суд сприяв з`ясовуванню обставин справи. З матеріалів цивільної справи також вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебував. Тому просять в задоволенні апеляційна скарга відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просив рішення залишити без змін.

У справі 27.01.2022 року оголошено перерву і витребувано у нотаріуса копію заповіту, продовжено строк розгляду справи.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Чемоданівка, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 05.06.1996 (а.с. 4-5) і відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Чемоданівка, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 06.07.1999 (а.с. 7) і відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 8).

15 жовтня 1994 року позивач ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє дівоче прізвище " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 8зв).

Батьки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 одружились 24 січня 1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 (а.с. 10), вказаний шлюб розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а.с. 12).

З медичної документації ОСОБА_4 вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в Комунальному некомерційному підприємстві «Недригайлівська лікарня» в період з 26 серпня 2019 року по 05 вересень 2019 року та з 11 грудня 2019 року по 19грудня 2019 року (а.с.52).

Після його смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,043 га та 3,042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчено за померлим державними актами на право власності на земельні ділянки, (а.с. 14-15), та земельну ділянку площею 0,69 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, яку останній успадкував після смерті матері спадкодавця ОСОБА_10 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 ), право власності якої посвідчено державним актом на право власності на землю (а.с. 13), виданим Іваницькою сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Іваницької сільської ради від 19 лютого 1998 року № 5.

З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 31.03.2021 за вих. №79 слідує, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно проживала в АДРЕСА_1 . На момент її смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_3 . Заповіт від її імені виконавчим комітетом Іваницької сільської ради не посвідчувався (а.с. 61).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 08.02.2021 за вих. № 38 слідує, що забудовником житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта погосподарського обліку: 0331-1, є ОСОБА_10 (а.с. 17).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 15.01.2021 за вих. № 12 слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав у АДРЕСА_1 . На момент його смерті він був зареєстрований та проживав із співмешканкою ОСОБА_3 (відповідач), (а.с. 11).

За життя, 23 грудня 2019 року, ОСОБА_4 склав заповіт, записаний власноручно та посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області Бобошко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 349, яким заповів усе належне йому на праві власності майно ОСОБА_3 , відповідачу по справі.

У заповіті зазначено, що його текст уголос прочитаний свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , особи яких встановлено, справжність їх підписів перевірено.

З довідки, виданої КНП "Недригайлівський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 09.04.2921 слідує, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога, не перебував (а.с. 58).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.(ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Заповіти, посвідчені, зокрема, нотаріусом, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Виключний перелік підстав недійсності заповіту встановлено ч. 1 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини, (ч. З ст. 1257 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У своїх доводах, що викладені в апеляційній скарзі, позивач посилається на відсутність у спадкодавця волі на складання заповіту, аргументуючи вказані доводи тією обставиною, що на момент складання та посвідчення заповіту, спадкодавець хворів та не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, а також на те, що оспорюваний заповіт був підписаний спадкодавцем під впливом психологічного тиску відповідача. При цьому доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. З ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивачем всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції беззаперечних доказів того, що померлий ОСОБА_5 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь - яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 дійсно хворів та перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в Комунальному некомерційному підприємстві «Недригайлівська лікарня» в період з 26 серпня 2019 року по 05 вересень 2019 року та з 11 грудня 2019 року по 19грудня 2019 року. Водночас, колегія суддів зауважує, що вказані обставини не дають підстав для однозначного висновку стосовно того, що у в процесі хвороби ОСОБА_5 перебував у стані, що не давав йому можливості усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, як не свідчать і про відсутність його волі на складання оскаржуваного заповіту.

Разом з тим, у розглядуваній справі на підставі ухвали Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2021 року за клопотанням позивачів було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на (Д) обліку у медичних установах, якщо так, то у яких і з яким діагнозом; чи хворів він на час смерті психічним захворюванням у вигляді деменції та чи міг він під час складання заповіту 23.12.2019 за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зазначену експертизу проведено не було, матеріали цивільної справи повернуті суду у зв`язку з ненадходженням оплати вартості експертизи.

Опитані місцевим судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були присутні при складанні заповіту, підтвердили, що оскаржуваний заповіт було підписано спадкодавцем без психологічного тиску з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачами не було доведено достатніми та належними доказами тих обставин, що померлий спадкодавець на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь - яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лисенко Галини Костянтинівни залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 вересня2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко