Єдиний унікальний номер судової справи 225/8500/21
Номер провадження 2/225/1276/2021
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2022 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.

за участі

секретаря Федорцової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в грудні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва внаслідок виявленого професійного захворювання, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 29.12.2020 р. був звільнений на підставі ст. 40 п.2 КЗпП Україниза станом здоров`я.

За час роботи на шахті, позивач отримав профзахворювання - хронічна попереково-крижова L5 S1 радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; вібраційна хвороба ІІ ст., ( вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з деформуючим артрозом І ст. між флангових, п`ястково-флангових, променево- зап`ясткових суглобів та деформуючим артрозом ліктьових суглобів І ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клінікою професійних захворювань «Інститутом медицини праці Національної Академії медичних наук України» № 43/1154 від 15.12.2020 р.

Висновком МСЕК від 22.02.2021 р. йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 65 % за сукупністю (20% вібраційна хвороба, 40% хр. п/кр радикулопатія, 5% приглухуватість) із встановленням 3-ої групи інвалідності, безстроково.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання, та його пов`язано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в роботі протягом тривалого часу на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих факторів.

У зв`язку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушень нормальних життєвих зв`язків. Це полягає у постійному фізичному болю, слабкості, втомленості, нервозності. Отримане професійне захворювання позбавило його можливості своїх звичаїв та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров`я йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 33000 (тридцять три тисячі) грн.

25.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій представник відповідача зазначив, що позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано визначення моральної шкоди у розмірі 33000,00 гривень,та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі з урахуванням відзиву.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 13.08.2012 року працював в якості прохідника 5 р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. Згідно до наказу № 239 від 30.12.2020 був звільнений з займаної посади на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи (а.с. 6).

Висновком МСЕК від 22.02.2021 ОСОБА_1 була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 65 % за сукупністю з 16.02.2021, із встановленням 3-ої групи інвалідності, безстроково (а.с. 7).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці а національної академії медичних наук України» у нього первинно виявлено професійне захворювання - хронічна попереково-крижова L5 S1 радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; вібраційна хвороба ІІ ст., ( вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з деформуючим артрозом І ст. між флангових, п`ястково-флангових, променево- зап`ясткових суглобів та деформуючим артрозом ліктьових суглобів І ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання - хронічна попереково-крижова L5 S1 радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; вібраційна хвороба ІІ ст., ( вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з деформуючим артрозом І ст. між флангових, п`ястково-флангових, променево- зап`ясткових суглобів та деформуючим артрозом ліктьових суглобів І ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 33000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 141, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля», на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 33 000 (тридцять три тисячі) грн.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля», в доход держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв