ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3134/22 Справа № 205/3229/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з, уточненим 30 листопада 2020 року, позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що з 18 грудня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого вони мають донку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2019 року.

Вказувала, що за час шлюбу ними було придбано у власність автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які були відчужені ОСОБА_1 18 серпня 2018 року без її згоди.

Зазначала, що 01 жовтня 2018 року зверталась до суду з позовом про поділ майна подружжя та в судовому засіданні, під час розгляду справи, ОСОБА_1 визнав той факт, що продав автомобіль «Mitsubishi Lancer X» за 6 000 доларів США, а автомобіль «Peugeot 208» за 6 200 доларів США, втім під час розгляду справи про поділ майна подружжя вона вже не мала права змінити предмет позову.

Посилаючись на те, що майно набуте за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності та з врахуванням того, що майно було відчужене без її згоди, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь 210 520,21 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини відчуженого спільного майна подружжя: автомобіля «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов та стягнув з нього компенсацію на підставі висновку експертизи, яка була виконана без огляду транспортних засобів. Наголошував на тому, що автомобілі були відчужені ним за час перебування у шлюбі з позивачкою та кошти, отримані від їх продажу у загальному розмірі 40 000 грн., були використані в інтересах сім`ї.

Позивач правом на надання відзиву не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2009 року Амур-Нижньодніпровським відділом актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.12).

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.13).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.24-25).

У період шлюбу сторонами 27 січня 2010 року було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 , та 10 квітня 2013 року було придбано автомобіль марки «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

18 серпня 2018 року вищезазначені автомобілі були відчужені та зареєстровані на інших фізичних осіб (т.1 а.с.28,218-223).

ОСОБА_2 письмової згоди на відчуження автомобілів марки «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надавала.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2019 року визнано автомобіль марки Міцубісі Лансер, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки Пежо 208, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.78).

Відповідно до висновку №174-20 експерта по результатам проведення автотоварознавчої експертизи, складеного 06 лютого 2020 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, середня ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час проведення експертизи складає 211 912,20 грн.; середня ринкова вартість автомобіля «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час проведення експертизи складає 209 128,23 грн. (т.1 а.с.151-161).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі є спільним сумісним майном подружжя, у зв`язку з їх відчуженням відповідачем без згоди позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина вартості вищевказаних автомобілів, визначена висновком експертизи №174-20 від 06 лютого 2020 року, тобто 210 520,21 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірні автомобілі, які були відчужені відповідачем без згоди позивача, набуті за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Посилання апеляційної скарги на те, що автомобілі були відчуженні за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та кошти від їх продажу були витрачені в інтересах сім`ї, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, з посиланням на припинення фактичних шлюбних відносин саме у серпні 2018 року, а автомобілі продані 18 серпня 2018 року.

Крім того, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Відповідачем жодних доказів використання коштів в інтересах сім`ї не надано.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів наголошує на тому, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19, провадження №61-20774св19.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції встановив, що спірні транспортні засоби відповідач відчужив без згоди позивача. Остання, в обґрунтування заявлених позовних вимог, надала суду висновок судової автотоварознавчої експертизи від 06 лютого 2020 року №174-20, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer X», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час проведення експертизи складає 211 912,20 грн.; середня ринкова вартість автомобіля «Peugeot 208», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час проведення експертизи складає 209 128,23 грн. Зазначений висновок відповідачем не спростований.

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні автомобілі були спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач здійснив їх продаж іншим особам в період фактичного припинення шлюбних відносин без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірних транспортного засобів у сумі, вказаній в позовній заяві.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.