Номер провадження: 22-ц/813/3559/22
Номер справи місцевого суду: 495/6728/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 03 листопада 2020 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 26 588,94 грн за кредитним договором № б/н від 02.09.2013 року, судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн (а.с.1-4).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом у розмірі 20 099,99 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 592,42 грн (а.с.108-112).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт не погоджується з вказаним рішенням та вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, оскільки надані банком правила банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, в також якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника. Тому, на думку апелянта, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також, на думку апелянта є невірним погодження суду з твердженнями банку стосовно того, що розмір та підстави стягнення визначені в самому договорі, адже, як наголошує апелянт, відсутні обґрунтовані підтвердження прийняття ОСОБА_1 цих правил. Крім того, апелянт наголошує на тому, що відсутні відомості щодо дотримання банком вимог про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Правом закріпленим статтею 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до суду копії витягу з Умов та Правил надання банківських послуг не підтверджують погодження сторонами всіх умов кредитування, оскільки з них не вбачається факт ознайомлення відповідача з їх змістом, та чи саме вони діяли на момент підписання заяви-анкети № б/н від 02 вересня 2013 року. Разом з тим, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б вказували на тип банківської картки, оформленої ОСОБА_1 , тому не можливо встановити за яким саме тарифом вона обслуговувалася та відповідно яка процентна ставка за користування кредитом мала застосовуватися, а тому судом першої інстанції було стягнуто лише заборгованість за тілом кредиту.

Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 634 ЦК України встановлює, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету № б/н про приєднання до умова та правил надання банківських послуг (а.с. 17).

Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримала банківські картки: НОМЕР_1 , дата відкриття 02.09.2013 року, термін дії 05/17; НОМЕР_2 , дата відкриття 01.07.2015 року, термін дії 04/18; НОМЕР_3 , дата відкриття 13.07.2015 року, термін дії 05/18; НОМЕР_4 ,дата відкриття 03.11.2014 року, термін дії 10/18; НОМЕР_5 , дата відкриття 04.06.2018 року, термін дії 03/22 (а.с. 16).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування банківської картки, наданої ОСОБА_1 , 02.09.2013 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5700,0 грн, котрий неодноразово змінювався, а саме: 31.07.2017 року - кредитний ліміт збільшено до 6400,0 грн; 26.05.2017 року - збільшено до 11000,0 грн; 06.09.2017 року - збільшено до 16000,0 грн; 04.06.2018 року - збільшено до 25000,0 грн; 28.06.2019 року - зменшено до 20714,30 грн та 07.04.2020 року - зменшено до 0 (а.с. 15).

Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, наданих Банком, вбачається систематичне користування відповідачем наданих грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту та здійснення періодичних погашень виниклої заборгованості із врахуванням зміни встановленого Банком кредитного ліміту ( в тому числі його збільшення).

Щодо обумовлення сторонами всіх умов кредитування, шляхом підписання зазначеної заяви-анкети, в якій міститься позначка щодо погодження із Умовами та Правилами надання банківських послуг, слід зазначити наступне. Позивачем було надано до суду копію витягу із зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідно доп.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору про надання банківських послуг, підлягають зміні щомісячно за ініціативою Банку в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення таких змін неможливо, шляхом повідомлення клієнтів про внесені зміни. Враховуючи правову позиції Верховного Суду України, наведену в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що зазначені Умови та Правила прямо не встановленні в підписаній відповідачем заяві-анкеті № б/н від 02 вересня 2013 року, безпосередньо надані позивачем до суду вищезазначені копії із витягу також не містять жодної позначки щодо доведення їх змісту до клієнта та, в свою чергу, погодження останнього із ними. Окремо слід зазначити, що договір про надання банківських послуг, на який посилається позивач в підтвердження задоволення заявлених позовних вимог, також не містить жодної відмітки щодо доведення їх змісту до відома клієнта.

Копія витягу із Тарифів обслуговування банківських карт «Універсальна» також не можуть бути в даному випадку належним доказом на підтвердження обумовленості сторонами умов кредитування, а саме розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та виникнення відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, оскільки матеріали справи не містять відомості щодо типу банківської картки оформленої ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене в сукупності, можна дійти висновку, що доведеним в даному випадку є лише факт оформлення відповідачем банківських карт та користування останнім наданими Банком грошовими коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Однак з наявного розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку вбачається, що Банком здійснювалося погашення заборгованості по відсоткам за рахунок наданих відповідачу кредитних коштів, у зв`язку із чим безпідставно збільшувалося тіло кредиту, заборгованість за яким відповідач, в свою сергу, частково погашав. Однак, як було встановлено судом, сторони не обумовили розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку заборгованості, сума нарахованих відсотків за користування кредитом, які погашалися за рахунок кредитних коштів становить 21726,89 грн, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, яка становить 20099,99 грн. Крім того, відповідачем в період з 02.09.2013 року по 05.10.2020 року погашено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 151657,09 грн. Тобто, враховуючи вищенаведене, апеляційний сул приходить до висновку про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прийняття нове рішення в скасованій частині про відмову в задоволенні відповідних позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 - скасувати року в частині задоволенні позовних вимог та ухвали нове, яким Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

18.03.2022 року м. Одеса