Єдиний унікальний номер судової справи 225/4840/21
Номер провадження 2/225/50/2022
15 березня 2022 м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого-судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Панасенко Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила наступне.
З відповідачем вона перебувала у шлюбі з 26.12.2003. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .
У зв`язку із збройним конфліктом на сході України вона разом з донькою були змушені переїхати до м. Харкова. Відповідач залишився проживати в м. Донецьк.
30.10.2018 шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Їй лише відомо, що він мешкає в м. Донецьк.
Вона працює, самостійно виховує доньку, возить її на відпочинок. Для тимчасового виїзду за межі України вона звертається до Департаменту у справах дітей Харківської міської ради.
У зв`язку з чим просить визначити місце проживання доньки разом з матір`ю.
Провадження у справі відкрито 08.09.2021 та призначене підготовче засідання.
Ухвалою від 08.10.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Челюбєєвим Є.В., призначено повторно підготовче засідання.
09.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначений судовий розгляд справи по суті.
В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошень на веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти позову не заперечує, надав висновок щодо предмету спору.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками в її свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначені батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . (а.с. 10).
Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем перебування/проживання ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 . (а.с. 5,10).
Зазначене місце проживання позивача з донькою підтверджується й актом обстеження умов проживання від 07.05.2021. (а.с. 15).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. (а.с. 12-13).

Рішеннями Харківської міської ради від 27.03.2019, від 23.06.2021 затверджені висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 , для тимчасового виїзду за межі України. (а.с. 14, 16).

З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 09.11.2021 вбачається, що департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно письмової заяви ОСОБА_3 на ім`я директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, остання зазначила, що бажає проживати разом з матір`ю.

Згідно довідки про доходи від 26.10.2021, ОСОБА_1 працює, має дохід у вигляді заробітної плати.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України, підставами позову, які, відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Суд зазначає, що фактично спір щодо місце проживання дитини ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає, і від якої батько дитини не вимагав зміни її місця проживання. Більш того, мати дитини, обґрунтовуючи позов зазначила, що для виїзду за межі України на відпочинок вона вимушена звертатися до служби у справах дітей для отримання дозволу на такий виїзд. Крім того зазначила, що відповідач не цікавиться дитиною.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

В даному випадку, до суду звернулася мати дитини, з якою й проживає дитина, при цьому, доказів того, що батько дитини не погоджується з цим, тобто між батьками дитини існує спір щодо місця її проживання, позивачем суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги про встановлення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді.

З огляду на вказане, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,263,280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Є.В. Челюбєєв