ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2202/22 Справа № 199/8782/20 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року

по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" (далі - ПрАТ "СК "Брокбізнес") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивачем була виплачена потерпілій стороні спричинена в дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої судом визнано відповідача, сума страхового відшкодування в розмірі 89 654,55 грн., яку відповідач добровільно не сплачує на користь позивача.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 89 654,55 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Брокбізнес" на відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 89 654,55 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Зазначав, що дорожньо-транспортна пригода мала місце під час дії договору прокату, який був укладений між власником транспортного засобу (ФОП ОСОБА_2 ) та відповідачем, застрахований автомобіль відповідно до умов договору від 12.04.2020 року використовувався в режимі прокату та вказаним договором встановлені умови настання матеріальної відповідальності наймача (відповідача) в разі ушкодження автомобіля саме внаслідок ДТП: вчинення вичерпного переліку дій та/або неналежне виконання наймачем (відповідачем) умов договору прокату, які стали причиною відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 15.30 договору страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збиток. Страхувальник зобов`язаний здійснити всі можливі дії для реалізації страховиком права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Невиконання страхувальником цього пункту дає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування або вимагати від страхувальника повернення виплаченого страхового відшкодування.

Відтак, на переконання відповідача, вимоги позивача є безпідставними, відповідачем не було порушено жодної вимоги договору прокату та ним не було вчинено жодної дії, внаслідок чого відбулась відмова у виплаті страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 09.05.2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який 09.05.2020 року близько 18.00 год. на 62 км+300 м а/ш Харків - Красноград - Перещепино, керуючи транспортним засобом автомобілем «Toyota Corolla», не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та здійснив дорожньо-транспортну пригоду - наїзд на перешкоду. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2020 року, яка набрала законної сили 30.06.2020 року, ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КупАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн., що підтверджується відповідною постановою судді (а.с.9-10, https://reyestr.court.gov.ua/Review/89833058).

ОСОБА_2 , як власником автомобіля марки «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із позивачем було укладено договір № 006-12899/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 31.01.2020 року (а.с.5-7).

Згідно страхового акту № 88417/1 від 18.06.2020 року, складеного комісією ПрАТ "СК "Брокбізнесбанк", сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті власнику автомобіля марки «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 89 654, 55 грн. (а.с.16-17).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 11.06.2020 року, остання просила вирахувати із суми страхового відшкодування 11 930,00 грн. в рахунок погашення чергових платежів по договору № 006-12899/01НТ від 31.01.2020 року та різницю перерахувати на ТОВ "Сеул-Авто", а компенсацію по евакуації автомобіля перерахувати на її картковий рахунок, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 89 654,55 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 11.06.2020 року, платіжним дорученням № 227354 від 02.07.2020 року та платіжним дорученням № 227353 (а.с.18,19,20).

На підставі договору прокату автомобіля № 10130 від 12.04.2020 року (а.с.49-53), який був укладений між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем, наймодавець (ФОП ОСОБА_2 ) передає, а наймач ( ОСОБА_1 ) приймає у строкове платне користування автомобіль марки «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а наймач зобов`язується своєчасно оплатити вартість прокату автомобіля і після закінчення строку прокату особисто повернути його наймодавцеві, за винятком примусового вилучення автомобіля у примусовому порядку, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 40 вказаного вище договору наймач несе матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-який збиток, заподіяний автомобілю, у випадках, встановлених договором. Під збитками розуміються втрати, яких наймодавець зазнав у зв`язку зі знищенням, викраденням або пошкодженням автомобіля або окремих його частин, а також витрати, які наймодавець мусить зробити для відновлення свого порушеного права. До збитків також відносяться доходи, які наймодавець міг би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Протиправність поведінки наймача полягає в порушенні обов`язків, передбачених цим договором, порушенні Правил дорожнього руху та умов страхування ТЗ.

Згідно з пунктом 42 вказаного вище договору у випадку, якщо наймач не повідомив наймодавця у встановлений строк про ДТП або інший страховий випадок, що стало наслідком отримання відмови страхової компанії здійснити виплату або у випадках керування автомобілем у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, керування особою, що не визначена договором і не має посвідчення водія, при грубому порушенні наймачем Правил дорожнього руху чи використання автомобіля не за призначенням, що також стало причиною відмови страхової компанії здійснити виплату, наймач несе повну матеріальну відповідальність у розмірі заподіяних збитків.

Також судом установлено, що умови договору прокату автомобіля № 10130 від 12.04.2020 року з боку відповідача були виконані в повному обсязі. Відповідач повідомив наймодавця про страховий випадок, та страхове відшкодування було виплачено позивачем.

Спору з приводу розміру виплаченого страхового відшкодування не існує.

Сплачена позивачем сума відповідно до умов договору № 006-12899/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 31.01.2020 року відповідачем позивачу не відшкодована.

Відповідач заперечує покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків, завданих власнику транспортного засобу, в розмірі виплаченого страхового відшкодування (89 654,55 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 89 654,55 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем була виплачена потерпілій стороні спричинена в дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої судом визнано відповідача, сума страхового відшкодування, яку відповідач добровільно не сплачує на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли із зобов`язання з договору майнового страхування та виниклого на його підставі права вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, та регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 788 ЦК України предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

Наймач має право відмовитися від договору прокату і повернути річ наймодавцеві у будь-який час (частина перша статті 790 ЦК України).

Встановлено, на підставі договору прокату автомобіля №10130 від 12.04.2020 року (а.с.49-53), який був укладений між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем, наймодавець (ФОП ОСОБА_2 ) передає, а наймач ( ОСОБА_1 ) приймає у строкове платне користування автомобіль марки «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , наймач зобов`язується своєчасно оплатити вартість прокату автомобіля і після закінчення строку прокату особисто повернути його наймодавцеві, за винятком примусового вилучення автомобіля у примусовому порядку, передбаченому договором.

Укладаючи договір прокату, сторони за цим договором передбачили майнову відповідальність наймача перед наймодавцем у пункті 40 договору, зазначив, що наймач несе матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-який збиток, заподіяний автомобілю, у випадках, встановлених договором. Під збитками розуміються втрати, яких наймодавець зазнав у зв`язку зі знищенням, викраденням або пошкодженням автомобіля або окремих його частин, а також витрати, які наймодавець мусить зробити для відновлення свого порушеного права. До збитків також відносяться доходи, які наймодавець міг би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Протиправність поведінки наймача полягає в порушенні обов`язків, передбачених цим договором, порушенні Правил дорожнього руху та умов страхування ТЗ.

Пунктом 42 вказаного вище договору також передбачено, що, якщо наймач не повідомив наймодавця у встановлений строк про ДТП або інший страховий випадок, що стало наслідком отримання відмови страхової компанії здійснити виплату або у випадках керування автомобілем у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, керування особою, що не визначена договором і не має посвідчення водія, при грубому порушенні наймачем Правил дорожнього руху чи використання автомобіля не за призначенням, що також стало причиною відмови страхової компанії здійснити виплату, наймач несе повну матеріальну відповідальність у розмірі заподіяних збитків.

Тобто, договором прокату передбачені підстави матеріальної відповідальності наймача саме перед наймодавцем, тоді як позивач визначає, серед іншого, підстави позову - статтю 993 ЦК України, статтю 27 Закону України "Про страхування", а також статті 1166, 1192 ЦК України.

Вказаний договір прокату автомобіля не містить умови звільнення винуватця ДТП перед страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок визначено як подію, передбачену договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідач виконав обов`язок, передбачений пунктом 42 договору № 10130 прокату автомобіля від 12.04.2021 року.

Підстави матеріальної відповідальності відповідача, як наймача, перед наймодавцем (власником пошкодженого транспортного засобу), не становлять предмет та/або підставу поданого позову.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Отже, виходячи зі змісту приписів чинного ЦК України, саме на кредитора покладається тягар доказування розміру збитків.

Обов`язок кредитора (страховик в цій справі) в цій частині виконаний.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування".

Вказані норми права врегульовують питання щодо права особи, яка відшкодувала збитки, звернення до відповідальної за завдані збитки чи до винної особи, яка завдала такі збитки, а частина перша статті 1191 ЦК України - визначає право зворотної вимоги (регресу).

Відповідно до пункту 15.30 договору № 006-12899/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 31.01.2020 року до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, відносини між позивачем та ОСОБА_2 врегульовані укладеним договором страхування, відповідно до умов якого до страховика після виплати страхового відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (пункт 15.30 договору). Таким чином, правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", а не статті 1191 ЦК України, оскільки стаття 1191 ЦК України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993 ЦК України - до договірних, що мають місце у даній справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що договором прокату установлені умови настання матеріальної відповідальності наймача (відповідача) у разі ушкодження автомобіля внаслідок ДТП, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаним договором встановлені умови відповідальності наймача (відповідача) перед наймодавцем (власником пошкодженого транспортного засобу), а не страховиком.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко