Справа № 464/6426/21
пр.№ 2/464/539/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/6426/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: стягнення заборгованості за договором позики

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 17 березня 2018 року у розмірі 187 241,92 грн, з яких: 124 529,82 грн сума боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення; 54 049,40 грн штраф 50%, 8662,70 грн 3% річних, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони проти такого порядку розгляду справи не заперечили.

З дотриманням вимог ст.272 ЦПК України відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками, однак у встановлений строк 15 днів і до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотань не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

17 березня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 (позикодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошей. За умовами договору позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 105 600 грн, що є еквівалентом 4000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 січня 2019 року частинами у сумі не менше 20 000,00 грн на один календарний місяць. Договором передбачено, що факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Сторонами узгоджено та обумовлено випадок несвоєчасного повернення суми позики позичальником обов`язок сплати на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 % штрафу від позиченої суми.

Як убачається із письмової розписки від 17 березня 2018 року, відповідач згідно з договором отримав 105 600,00 грн.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк, а за умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За умовами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з положень ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні (ч.1). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.2).

Як визначено ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2).

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 висловлено правову позицію про те, що тлумачення ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити "валютне застереження" у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в ч.2 ст.533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки у даній справі сторони договору позики домовилися про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягала сплаті у гривні, на підставі ч.2 ст.533 ЦК України має визначатися за офіційним курсом долара США.

З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором позики, настання дати повернення суми позики та відсутність доказів повернення позики в повному обсязі відповідно до умов договору та вимог ст.545 ЦК України, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача боргу 108 098,80 грн за договором позики, що визначається станом час подання позову до суду - 03 вересня 2021 року за офіційним курсом гривні до долара США (4000 доларів США ? 27,0247 грн).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача 3% річних становить 8662,70 грн та штраф 54 049,40 грн.

Відповідачем указаний розрахунок не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги.

Разом з тим, при вирішенні спору суд приймає до уваги висловлені Верховним Судом позиції у постановах від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 наступного змісту.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Зважаючи на викладене, предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, тому заявлені позивачем інфляційні втрати у розмірі 16 431,02 грн стягненню не підлягають, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

З урахуванням наведеного заявлені вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики є частково підставними. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідача (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 березня 2018 року у розмірі 170 810,90 грн, з яких: 108 098,80 грн сума боргу, 54 049,40 грн штраф 50%, 8662,70 грн 3% річних.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 16 431,02 грн інфляційних нарахувань.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1708,05 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (місце проживання згідно із позовною заявою: АДРЕСА_3 )

Повне судове рішення складено 14 березня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО