Справа 556/2515/21
Номер провадження 2/556/163/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2022 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді - Котик Л.О.

при секретарі - Соловей Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.08.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від спільного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Володимирецького районного суду від 20.09.2017 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2018 стягнуто із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою в м. Київ, перебуває на її утриманні. Позивачка проводить з сином час, забезпечує продуктами харчування, одягом, взуттям, канцелярськими приладами та всім, що потрібно для життєдіяльності дитини, однак зареєструвати його місце проживання позивачка не може через відсутність згоди відповідача. А тому, з врахуванням інтересів дитини, позивачка просить визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Вказаний позов надійшов до суду 16 грудня 2021 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Належним чином повідомлена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відзив не подали, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

А як зазначено в ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, рахує, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.03.2013 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження останнього, серії НОМЕР_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду від 20 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2018 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2017 і до досягнення ним повноліття.

Згідно довідки №40 від 19.11.2019, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №59 Дарницького району м. Києва, ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №59 з 01.09.2018 по теперешній час.

Як зазначено у свідоцтві про право власності на житло від 17 грудня 2007 року, на праві спільної часткової власності в ОСОБА_1 перебуває частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не заперечує, щоб дитина проживала з матір`ю, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір"ю, буде відповідати саме інтересам малолітньої дитини та позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, а тому позов підлягає до задоволення.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 19, 141,160, 161 СК України, ст.ст.31,29 ЦК України, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 17 серпня 2016 року) разом з його матір`ю ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5 розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 02096, м. Київ, вул.. Ялтинська, 14.