Провадження № 22-ц/802/86/22 Категорія: 31 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Максим`як Жанна Василівна про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на ті обставини, що предметом спору у даній справі є договори: дарування квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , на підставі яких відповідач ОСОБА_4 , з метою невиконання рішення суду про стягнення з неї грошових коштів на загальну суму 231436 грн 25 коп., відчужила відповідачу ОСОБА_5 належне їй нерухоме майно. Саме ці договори позивач просила визнати недійсними, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Р№28, Р№01 від 10 вересня 2021 року прийнятті приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В.

З метою забезпечення реального виконання можливого рішення суду у цій справі, 08 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , та будинок розташований по АДРЕСА_2 , що належать відповідачу ОСОБА_5 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Постановлено накласти арешт на будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228, та на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, та вважаючи її незаконною, постановленою судом з порушенням норм процесуального права та його прав як власника нерухомого майна, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просив її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що його не було повідомлено про розгляд вказаної заяви про забезпечення позову, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану відповідачем ОСОБА_5 ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив її залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частинами 1 та 3 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи може вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом вищенаведених норм закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд перевіряє наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

З поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру та будинок, які належать відповідачу ОСОБА_5 , у справі про визнання недійсними договорів дарування спірної квартири та купівлі-продажу зазначеного вище будинку, і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 вересня 2021 року прийнятих приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В., щодо цього спірного нерухомого майна.

Отже, врахувавши вище наведене та встановивши під час при розгляду заяви про забезпечення позову, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, суд першої інстанції правомірно застосовував вид забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу.

Доводи апеляційної скарги поданої відповідачем ОСОБА_5 про те, що заявником ОСОБА_1 , всупереч положенням ч. 2 ст. 149 ЦПК України, не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити, унеможливити виконання рішення суду, спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, на думку колегії суддів, вирішуючи дане питання, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

За таких обставин, колегія судів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді