ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/466/22 Справа № 212/78/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що позивач Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету», є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

30 квітня 2009 року було укладено договір № 09/09-12 найму житла в студентському гуртожитку № 2, яким було передано в оренду приміщення площею 68 кв.м., на другому четвертому поверсі в гуртожитку АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 30.04.2010 року.

Всупереч вимогам договору, станом на теперішній час, відповідач продовжує проживати в гуртожитку.

Крім того, згідно договору, ОСОБА_1 до 15 числа наступного місяця зобов`язалась своєчасно вносити плату за житло за тарифом вартості квартирної плати, а також комунальні послуги (газ, водопостачання, теплова енергія), згідно розрахунків показників лічильника за тарифами діючими у місті Кривому Розі.

У зв`язку з неналежним виконанням вимог договору, заборгованість відповідача складає 50896 гривні 48 копійок.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50896 гривні 48 копійок, 3% річних у розмірі 2951 гривень 76 копійка та інфляційні витрати у розмірі 12 872 гривень 97 копійки, а також відшкодувати судові витрати у розмірі 2102 гривень 00 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету», суму заборгованості у розмірі 50896 гривень 48 копійок, сума індексу інфляції у розмірі 12872 гривні 97 копійок, 3 % річних у розмірі 2951 гривня 76 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету», судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що дія договору найму житла №04/09-12 від 30.04.2009 року припинив свою дію 30.04.2010 року. Натомість діючий договір найму між позивачем та відповідачем в матеріалах справи відсутній. Відповідач ОСОБА_1 в гуртожитку фактично не проживає, відповідно не користується комунальними послугами, а тому є неналежним відповідачем у справі.

Судом першої інстанції не перевірено наданий позивачем розрахунок та не враховано надані відповідачем квитанції про оплату комунальних послуг її донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Зокрема, у ньому взагалі не врахована оплата комунальних послуг за проживання в гуртожитку, що здійснювалася протягом 2014 року (в загальній сумі 3 300,00 грн). Така оплата підтверджується квитанціями за лютий-березень 2014 року, червень-грудень 2014 року (а. с. 82-84, т. 1).Оплата комунальних послуг у грудні 2017 року та за весь 2018 рік (в загальній сумі 9 928,00 грн). Така оплата підтверджується квитанціями за грудень 2017 (а. с. 71, т. 1), січень-грудень 2018 року (а. с. 67-69, т. 1).Оплата комунальних послуг у липні та грудні 2020 року (в загальному розмірі 936,00 грн), яка підтверджується квитанціями (а. с. 59, 63, т. 1). У квитанції від 21.12.2020 зазначено призначення платежу «за листопад» (а. с. 63, т. 1).Оплата комунальних послуг у лютому 2017 року (в загальному розмірі 1 845,00 грн), яка підтверджується квитанцією (а. с. 72, т. 1).

Включення до заборгованості таких складових як «штраф» (в загальному розмірі 1 220,91 грн) та «оренда житлової площі» (в загальному розмірі 4 654,08 грн) - безпідставне. їх включення до боргу не має під собою жодних підстав: вони не були передбачені ні Договором найму від 30.04.2009 (який у будь-якому випадку припинив свою дію станом на період існування спірних відносин), ні будь-яким іншим договором, укладеним між сторонами, ні жодним нормативно-правовим актом України.

Також скаржник зазначає, що відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.12.2014 року в розмірі 46 426,10 грн. (строк погашення - до 01.01.2016 року) відповідачем протягом 2015 року добровільно було сплачено всього 3 150 грн. , останній платіж якої здійснено 22.12.2015 року.

Крім того, судом не застосовано строк позовної давності до вимог за період з 01.01.2014 року по 04.01.2018 року про застосування якого у суді першої інстанції було заявлено відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету»,зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 квітня 2009 року між Криворізьким національним університетом, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету та ОСОБА_1 було укладено договір №04/09-12 найму житла в студентському гуртожитку №2 та його реконструкції. Предметом договору є користування (оренда) приміщення площею 68 кв. м. на 4 поверсі в гуртожитку АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 30.04.2010 року (а.с. 8)

Гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі Гірничого технікуму Криворізького державного технічного університету, який у відповідності до наказу № 188 від 16.05.2020 року має назву Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» (а.с. 15-16, 17-18).

Згідно Акту про фактичне проживання осіб, складеного 24.12.2020 року в присутності сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та посвідченого головою комісії заступником директора АГР Горбенко А.К., за адресою: АДРЕСА_1 , у кімнаті в гуртожитку НОМЕР_1 , проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с. 21,42).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26 липня 2000 року та по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Покровської районної в місті ради(а.с.26)

Відповідно до п.3.3. Договору №04/09-12 від 30.04.2009 року ОСОБА_1 зобов`язалась до 15 числа наступного місяця, за минулий місяць своєчасно вносити плату за житло за тарифом вартості квартирної плати, а також комунальні послуги (газ, водопостачання, теплова енергія), згідно розрахунків показників лічильника за тарифами діючими у місті Кривому Розі, за минулий час повністю сплатити в термін дії договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з дійсності Договору оренди № 16 від 30.03.2004 року та невиконання відповідачем умов цього договору щодо своєчасної та повної оплати за житло за тарифом вартості квартирної плати, а також комунальні послуги. Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив орендну плату, Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Колегія суддів не може повністю погоджитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 року № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та інших актів законодавства.

Згідно з п. 11 цього Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані:своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.15 цього Положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України Про ціни та ціноутворення, таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 30 квітня 2009 року між Криворізьким національним університетом, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету та ОСОБА_1 було укладено договір №04/09-12 найму житла в студентському гуртожитку №2 та його реконструкції. Предметом договору є користування (оренда) приміщення площею 68 кв. м. на 4 поверсі в гуртожитку АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 30.04.2010 року (а.с. 8)

При цьому, згідно матеріалів справи, Гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває саме на балансі Гірничого технікуму Криворізького державного технічного університету, який у відповідності до наказу № 188 від 16.05.2020 року має назву Криворізький національний університет, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» (а.с. 6-7, 17-21).

Відповідач зареєстрована разом з членами сім`ї в даному помешканні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та копією сторінок домової книги. Жодних повідомлень про звільнення даного помешкання від відповідача позивачу не надходило.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до п. 5.3 договору № 04/09-12 від 30.04.2019 року у разі розірвання договору найму майна, закінчення строку його дії або відмови ввід його продовження наймач зобов`язаний залишити об`єкт найму.

Як вбачається з матеріалів справи на теперішній час відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до п. 5.3 об`єкт найму не залишила, належних та допустимих доказів непроживання за даною адресою не надала.

Акти, надані відповідачкою про непроживання не можуть бути належним підтвердженням місця проживання особи, тим більше, що вони складені фізичними особами та за підписом фізичних осіб, а також не завірені належним чином.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист».

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладенні в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі у будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування. Навіть після відкриття провадження по справі

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що на теперішній час дія договору № 04/09-12 від 30.04.2009 року припинилась, але відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , після закінчення строку дії договору кімнату не звільнила, з реєстрації в даному приміщені не знята відповідно до вимог чинного законодавства, за актом приймання-передачі приміщення позивачу не передавала, фактично продовжувала разом зі своїми членами сім`ї користуватись даним приміщенням, а тому зобов`язана вносити оплату за фактичне користування гуртожитком та оплачувати комунальні послуги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами між позивачем та ОСОБА_1 24.12.2014 року укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги (а. с. 57, т. 2). У ньому мова йшла про розстрочку погашення заборгованості, що утворилася станом на 01.12.2014 року в розмірі 46 426,10 грн. строк погашення - до 01.01.2016 (п. 1 Договору). Тобто, даний факт свідчить про фактичне продовження сторонами договору найму житла в гуртожитку № 2

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач не виконав умови договору оренди.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рахунку заборгованості за адресою: . АДРЕСА_1 , в період з 01 січня 2014 року по 01 грудня 2020 року, заборгованість за надання житлово-комунальних послуг складає 50 896,48 грн. (а.с.9).

Однак, колегія суддів не може погодитися з періодом та розміром стягнутої з відповідачів заборгованості, з наступних підстав.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно правового висновку, викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Так, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, відповідачем ОСОБА_1 , заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності у зв`язку з чим період, за який з відповідачів на користь повивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, має становити з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо відсутності зарахування оплати комунальних послуг за проживання в гуртожитку, що здійснювалася протягом 2018 року.

Як вбачається з залучених відповідачем до матеріалів справи квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за 2018 рік, дані платежі не були враховані при нарахуванні заборгованості. Позивачем у графі «Сплачено» розрахунку заборгованості, який є додатком до позовної заяви не внесено суми сплачені відповідачем, відповідно до наданих квитанцій (а.с. 66-69).

Так за період з 01 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року відповідачем сплачено:у грудні 2017 року - 1300 грн., і січні 2018 року-400 грн., у лютому 550 грн. та 1350 грн., у квітні -498 грн, та 700 грн., у травні - 755 грн., у липні 1000 грн., у серпні -380 грн., у жовтні 1000 грн., у грудні 1995 грн. всього на суму 9928 грн.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що із застосуванням до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності період, за який з відповідачів на користь повивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, має становити 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року та заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій становить 30 204 грн. 22 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначеного судом періоду стягнення та визначеної судом першої інстанції суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із її зменшенням з 50 896,48 грн. до 30 204, 22 грн. за період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року.

Як встановлено судом, сума невиконаного зобов`язання становить 30 204, 22 грн. та позивач має право на стягнення цієї суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки умови укладеного між сторонами договору не передбачають іншого розміру відсотків, які нараховуються на суму невиконаного грошового зобов`язання.

Інфляційні втрати розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Таким чином, сума інфляційних нарахувань становить 5805,20 грн. (30 204* 119,22% / 100% - 30 204)

Проценти річних (3%) розраховуються за формулою [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів * [Кількість днів]

Отже, належною до стягнення з відповідача сумою 3% річних за прострочення зобов`язання за період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року є сума 2723,32 грн. (30204 * 3% / 100/365 днів * 1097днів).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеної судом першої інстанції суми інфляційних втрат із її зменшенням з 12872,97 грн. до 5805,20 грн. та в частині 3% річних із зменшенням з 2951,76 грн. до 2723,32 грн.

Посилання апелянта на те, що на теперішній час дія договору № 04/09-12 від 30.04.2009 року припинилась, нового договору з позивачем відповідачі не укладали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.

Отже, відповідачка по справі ОСОБА_1 , має обов`язок щодо оплати комунальних послуг за фактичне користування гуртожитком та оплачувати комунальні послуги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п.1, п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, зміні в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» заборгованості за комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% відсотків річних.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року змінити зменшивши розмір заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету, в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» з 50 896, 48 грн. до 30 204, 22 грн., суми інфляційних втрат з 12872,97 грн. до 5805,20 грн. 3% річних з 2951,76 грн. до 2723,32 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: