ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21317/20

Провадження № 22-ц/4820/414/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/21317/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", яка подана його представником адвокатом Чередніченком Максимом Миколайовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року в складі судді Бондарчука В.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застування наслідків недійсності договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2020 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до суду із позовом в якому просив ухвалити рішення, яким застосувати наслідки недійсності Договору фінансового лізингу № 00009065 від 25 листопада 2013 року та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 617 354 грн 68 коп за користування транспортним засобом марки Volkswagen Touareg NF 3.01 V6 TDI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в період з 23 грудня 2013 року до 07 березня 2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 25 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг №00009065. Об`єктом договору лізингу був транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , двигун НОМЕР_2 . Умовами договору лізингу сторонами було погоджено, що вартість об`єкту лізингу становить 66 500 доларів США, авансовий платіж 16 625 дол. США, кількість лізингових платежів 60, розмір щомісячного лізингового платежу 1 451,33 дол. США. На виконання умов договору відповідачу було передано у користування об`єкт лізингу. 07 березня 2015 року у зв`язку із несплатою щомісячних лізингових платежів об`єкт лізингу у відповідача було вилучено. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2015р. визнано недійсним договір фінансового лізингу, а рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року було також стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 575 043 грн 05 коп. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року у справі № 686/17959/16-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в сумі 639 047 грн 24 коп. різницю вартості нового автомобіля та повернутого, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №686/17959/16 вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції було скасовано, а в задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 було відмовлено. В мотивувальній частині постанови ВС зазначив, що відшкодування втраченої вартості об`єкту лізингу у зв`язку із його експлуатацією відповідачем не є тотожним відшкодуванню вартості його використання (оренди) та не узгоджується з положенням ч.1 ст.216 ЦК України щодо застосування реституції, на яку посилається позивач як на правову підставу позову. ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості звернутися до суду з позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користуванням предмету лізингу та доводити під час розгляду справи підстави для їх задоволення. У зв`язку із викладеним ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 кошти за час користуванням предметом лізингу в період з 23 грудня 2013 року до 07 березня 2015 року у сумі 617 354 грн 68 коп., яка обрахована з розрахунку 1 404,10 доларів США (вартість оренди аналогічного транспортного засобу в місяць відповідно до довідки) х 27,48 грн. х 16 місяців.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» не погодилося із вказаним рішенням, подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення, ухвалити нове яким задоволити позовні вимоги. Апелянт вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що надані ним, при поданні позову, докази на підтвердження своїх вимог не доводять розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача за період безпідставного користування майном позивача.

Апелянт, посилаючись на ст.ст. 215, 1212 ЦК України вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний повернути йому, кошти, які мав сплатити за весь час користування об`єктом лізингу за період з 23 грудня 2013 року по 07 березня 2015 року (один рік та 4 місяці) в розмірі 617354 грн. 68 коп., який розрахований - 1404,10 доларів США (вартість оренди аналогічного транспортного засобу х 27,48 грн. (офіційний курс НБУ) х 16 місяців. Суд не взяв до уваги звіт про огляд, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість прокату об`єкта лізингу, яким встановлено, що за період з 01.12.2013р. по 31.03.2015р. вартість прокату даного автомобіля могла скласти 21775 доларів, що станом на дату дослідження становить 605990 грн. 65 коп. Не взявши до уваги вказаний доказ, суд першої інстанції не врахував, що жодний експерт не може визначити з точністю до копійки суму оренди автомобіля, оскільки вказана обставина залежить від багатьох факторів.

Також, вважає, що суд під час вирішення спору, не взяв до уваги судову практику з вирішення подібних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між ТзОВ „Порше Лізинг Україна" та ТзОВ „Престиж Авто" укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, та додаткову угоду №1 до вказаного договору, за якими останнє зобов`язується замовити, доставити та передати у власність ТзОВ „Порше Лізинг Україна", а той оплатити та прийняти автомобіль VW Touareg NF 3.01 V6 TDI, шасі № НОМЕР_1 , 2013 року випуску. Вартість автомобіля складає 546862,75 грн., що еквівалентно 66500 доларів США.

Того ж дня між ТзОВ „Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №00009065, за умовами якого позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідача об`єкт лізингу - вказаний вище автомобіль, а відповідач зобов`язався сплатити лізингові платежі відповідно до графіку .

Згідно акту прийому-передачі до договору лізингу від 25 листопада 2013 року ТзОВ „Порше Лізинг Україна" передав ОСОБА_1 предмет лізингу - вищевказаний новий автомобіль на умовах, визначених у договорі лізингу.

Державним виконавцем відділу ДВС Літинського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису №161, виданого 9 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, був складений акт опису і арешту майна - автомобіля марки Volkswagen Touareg 3.01 V6 TDI, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , вилучено автомобіль в ОСОБА_1 та передано на відповідальне зберігання ТзОВ „Порше Лізинг Україна", що підтверджується актом опису і арешту майна від 8 квітня 2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 червня 2015 року у задоволенні позову ТзОВ „Порше Лізинг Україна" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором лізингу відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року, укладений між сторонами. Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 575043,05 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 5 червня 2015 року в частині стягнення з ТзОВ „Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди скасовано. У позові ОСОБА_1 до ТзОВ „Порше Лізинг Україна" про стягнення моральної шкоди відмовлено. В решті рішення залишено без зміни.

На підставі цього рішення 15 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження.

5 серпня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 575043 грн. 05 коп.

15 та 19 вересня 2016 року ТзОВ «Порше Лізинг Україна» перерахувало кошти на рахунок державної виконавчої служби, що визнається сторонами по справі

4 жовтня 2016 року виконавче провадження закінчено.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Отже в разі застосування двосторонньої реституції за нікчемним правочином договору фінансового лізингу кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право звернутися до суду з відповідним позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користування предметом лізингу та доводити під час розгляду справи підстави для їх задоволення, в тому числі розмір коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування предметом лізингу.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 686/17959/16 в цивільній справі між тими ж сторонами з приводу цих же правовідносин.

Однак при цьому відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб Volkswagen Touareg 2013 року виробництва, що були станом на 2013-2015 роки, виконаний ТОВ «ГЕО ФІНАНС ГРУП».

За даним Звітом вартість прокату автомобіля Volkswagen Touareg 2013 року виробництва, за період 01.12.2013-31.03.2015 року може скласти 21775 доларів США, що станом на дату дослідження - 13.10.2020 рік становить 605990, 65 грн.

Тобто даний звіт містить припущення щодо можливого розміру орендної плати за користування автомобілем Volkswagen Touareg, а тому в силу вимог ст. 81 ЦПК України не є належним, достатнім та достовірним доказом розміру коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування предметом лізингу і не може бути прийнятий до уваги судом.

Інших доказів в підтвердження свого позову позивач суду не надав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову в позові є законними та обґрунтованими, оскільки позивачем не доведено розміру коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування предметом лізингу.

Доводи апеляційної скарги, що вищевказаний звіт вартості прокату автомобіля Volkswagen Touareg 2013 року виробництва, за період 01.12.2013-31.03.2015 року є достатнім доказом розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача з вищевказаних в мотивувальній частині підстав слід відхилити.

При цьому твердження апелянта, що суд не вказав, який саме доказ мав надати позивач в підтвердження своїх вимог є необґрунтованими, оскільки в силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу обов`язок доказування покладено на сторони цивільного процесу, а не на суд.

Сам позивач в обґрунтування своїх позовних вимог інших доказів не надав.

Інші доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Рішення суду постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2022 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова