ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/184/22 Справа № 185/6707/20 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_1 є держателем платіжних карток АТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 є держателем платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 . В період часу з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року невідома особа шляхом зміни фінансового номеру телефону НОМЕР_4 аккаунту ОСОБА_1 скориставшись сервісом «Миттєва розстрочка» отримала кредит на його ім`я у розмірі 10 000 грн, заволоділа його особистими коштами які знаходилися на картковому рахунку в розмірі 6 262 грн та кредитними коштами у розмірі 17 000 грн, а всього на суму 33 262 грн без фізичного пред`явлення ним та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу. Крім того, невідома особа в період з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року шляхом зміни фінансового номеру телефону НОМЕР_5 аккаунту ОСОБА_2 скориставшись сервісом «Миттєва розстрочка» отримала кредит на його ім`я у розмірі 9 000 грн, заволоділа грошовими коштами, які знаходились на картковому рахунку у розмірі 3 844 грн, а всього на суму 12 844 грн без фізичного пред`явлення ним та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу. За даним фактом вони звернулися до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та до кіберполіції України. 24 січня 2019 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000192 за ч. 1 ст. 190 КК України.

18 січня 2019 року вони звернулися до «Гарячої лінії » Приватбанку і 13 лютого 2019 року отримали відмову у поверненні коштів, якими не користувалися. Відповідачем їм було повідомлено, що у разі не повернення коштів на кредитні картки їм будуть нараховані відсотки та штрафні санкції. 11 серпня 2020 року ними отримані виписки по картковим рахункам з яких вбачається що невідомою особою з їх карток проведено ряд операцій по перерахуванню коштів. Такі операції були проведені без картки за допомогою авторизації за фінансовим номером телефону. При цьому платіжні банківські картки знаходилися у них, вони користувалися ними відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Вказаних Правил не порушували, пін-коди та іншу особову інформацію стосовно карт нікому не передавали. З метою уникнення штрафних санкцій повернули зняті невідомими особами, кошти на кредитні картки. Так на карту ОСОБА_1 було повернуто 33 262 грн, на карту ОСОБА_2 внесено 12 844 грн. 20 січня 2020 року досудове розслідування за фактом шахрайських дій з їхніми картками було закінчено. З метою досудового вирішення спору вони звертались до відповідача з заявами про повернення коштів, які були зняті невідомими особами з їх рахунків, однак відповідач жодних дій на відновлення їх законних прав не вжив. У зв`язку з злочинною недбалістю та незабезпеченням АТ КБ «ПриватБанк» належної безпеки їх особистих даних, банк надав можливість шахраям в період часу з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року скористатись коштами з їх рахунків а тому просили суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 33 262 грн, на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 12 844 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.206-209).

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорювані позивачами операції були здійснені за допомогою системи Приват24 та з врахуванням особливостей роботи вказаної системи, вчинення будь-яких дій у ні було б неможливим якби клієнт, тобто позивачі,не розголосили особисті та контрольні дані які дали змогу вчиняти операції. Наголошували на тому, що саме позивачі повинні нести відповідальність за здійснення оспорюваних операцій. Звертали увагу суду на те, що вирок суду з приводу кримінального правопорушення вчиненого відносно позивачів відсутній. В діях банку відсутня вина, та зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для позивачів (а.с.216-222).

Позивачі своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 46 106 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є держателем платіжних карток АТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_2 є держателем платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 .

В період часу з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року невідома особа шляхом зміни фінансового номеру телефону НОМЕР_4 аккаунту ОСОБА_1 скориставшись сервісом «Миттєва розстрочка» отримала кредит на його ім`я у розмірі 10 000,00 грн, заволоділа його особистими коштами які знаходилися на картковому рахунку в розмірі 6 262,00 грн та кредитними коштами у розмірі 17 000,00 грн, а всього на суму 33 262,00 грн (а.с. 24 -27, 62-65).

Крім того, невідома особа в період з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року шляхом зміни фінансового номеру телефону НОМЕР_5 аккаунту ОСОБА_2 скориставшись сервісом «Миттєва розстрочка» отримала кредит на його ім`я у розмірі 9 000 грн, заволоділа грошовими коштами, які знаходились на картковому рахунку у розмірі 3 844 грн, а всього на суму 12 844 грн (а.с. 67-72).

24 січня 2019 року відомості про те, що в період часу з 17 січня 2019 року по 19 січня 2019 року невідома особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами з картки «Приватбанк» у розмірі 33 262,00 грн ОСОБА_1 , та у розмірі 12 844,00 грн ОСОБА_2 , внесені до ЄРДР за № 0000192 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 16).

Крім того, за фактом заволодіння їх грошовими коштами позивачі звернулися до АТ КБ «Приватбанку» та до кіберполіції (а.с. 17).

13 лютого 2019 року АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь про відмову у поверненні коштів, що були списані з 17 січня 2019 року по 18 січня 2019 року посилаючись на те, що переказ коштів можливо було здійснити лише за допомогою використання їх фінансового телефону та іншої особистої інформації. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а.с. 21, 22).

Відповідно до довідки по кримінальному провадженню № 0000192, в ході досудового розслідування УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області було проаналізовано номера телефонів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході чого було встановлено базову станцію на якій реєструвались вказані абонентські номери в період вчинення злочину, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно довідки КП «Павлоградводоканал» ОСОБА_1 працює в КП «Павлоградводоканал» з 06 серпня 2002 року ремонтником дільниці № 4 по теперішній час. 17 січня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на робочому місці з 07.00 до 19.00 (а.с. 23).

Згідно наряду на службу 37 ДПРЧ 6ДПРЗ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 знаходився з 08.00 18 січня 2019 року по 08.00 19 січня 2019 року на чергуванні (а.с. 66).

Як пояснили в судовому засіданні позивачі при зверненні до АТ «КБ «Приватбанк» їм було повідомлено, що у разі неповернення коштів знятих з кредитних рахунків невстановленими особами, їм позивачам, будуть нараховані штрафні санкції. Ними було прийнято рішення повернути на кредитні рахунки кошти, що були використані невстановленими особами.

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 внесено на кредитну картку № НОМЕР_1 суму 16 974,00 грн. (а.с.28), в рахунок погашення кредитного договору № DNHOCTCT0194422 від 18 січня 2019 року («Миттєва розстрочка» укладеного між відповідачем та невстановленою особою) суму 10 939, 98 грн.

ОСОБА_2 13 лютого 2019 року в рахунок погашення кредитного договору № DNHOCTCT0193904від 18 січня 2019 року («Миттєва розстрочка» укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та невстановленою особою) суму 9 845,98 грн (а.с.68), в рахунок погашення кредитного договору № 3581 від 18 січня 2019 року - 1 942 грн (а.с.69), в рахунок погашення кредитного договору № 3582 від 18 січня 2019 року - 1 505,05 грн (а.с.70), в рахунок погашення кредитного договору № 3576 від 18 січня 2019 року - 291, 30 грн (а.с. 72)

20 січня 2020 року постановою слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження № 0000192 зареєстроване в ЄРДР 24 січня 2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України закрито.

Згідно інформації наданої представником відповідача до Управління безпеки у Дніпровському МУ АТ КБ «Приватбанк» не проводилася службова перевірка за зверненням клієнтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо банківських операцій, проведених з 17 по 18 січня 2019 року від їх імені та за їх рахунками (а.с. 154).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснили всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувачі карток не можуть нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підстав викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимов в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За положеннями вказаної вище статті, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункті 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 1 розділу 6 Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п. п. 2, 5, 6, 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

П/п 5) п. 4 розділу I вказаного положення визначено значення терміну «негайно» - це найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення, його розділом X на еквайра та емітента покладено зобов`язання проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових і неналежних переказів, суб`єктів таких переказів і вживати заходи щодо запобігання або припинення здійснення зазначених переказів.

Ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яким регулюються спірні правовідносини сторін, визначено терміни і поняття, за якою неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, ст. 20 цього Закону встановлено, що ініціатором переказу може бути платник, а в певних випадках обтяжувач, отримувач, стягувач, за положеннями п. 37.2 його ст. 37 у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів.

Позивачі одразу після виявлення несанкціонованих операцій за їх картками звернулися до правоохоронних органів та знайшли спосіб повідомити банк.

Колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню и поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та доводи апеляційної скарги даних фактів не спростовують.

Під час розгляду справи не було достовірно встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивачі своїми діями чи бездіяльністю сприяли втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивачів не є підставою для відмови у задоволенні позову, та доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.

З матеріалів справи вбачається відсутність в діях позивача зволікання, яке б могло призвело до використання коштів з належних їм карткових рахунків, та доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров