Номер провадження: 22-ц/813/661/22
Номер справи місцевого суду: 504/1731/18
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/1731/18

Номер провадження: 22-ц/813/661/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- скаржник - ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа - Державний виконавець Лиманського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іванов Іван Васильовича,

- стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Державного виконавця Лиманського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іванова Івана Васильовича, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Доброва П.В. 25 березня 2021 року, про залишення скарги без розгляду,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просить: 1) визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця Лиманського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іванова І.В. (далі - Державний виконавець) щодо залишення без розгляду його заяви про відкладення та зупинення виконавчих дій за виконавчим листом № 2/504/112/13 від 26.03.2013 року, ВП №44176335, у зв`язку з наявністю обставин, що перешкоджають виконанню та роблять його неможливим; 2) визнати неправомірними дії Державного виконавця, проведені 07.05.2018 року за виконавчим листом № 2/504/112/13 від 26.03.2013 року, ВП №44176335, з виділення частини домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 , незважаючи на обставини, які унеможливлюють виконання; 3) зобов`язати Державного виконавця усунути порушення, допущені 07.05.2018 року при проведені виконавчих дій за виконавчим листом № 2/504/112/13 від 26.03.2013 року, ВП №44176335.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.01.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2013 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Крижанівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про виділ в натурі Ѕ частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності, розташованого за адресою -АДРЕСА_1 . Встановлено порядок користування земельною ділянкою.

У вересні 2015 року заступник начальника ВДВС Комінтернівського РУЮ звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду. У свою чергу він звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.10.2016 року подання ВДВС Комінтернівського РУЮ було задоволено. Його заяву про надання відстрочки виконання рішення суду було залишено без розгляду, у той час як воно повинно було бути розглянуто судом одночасно із розглядом подання ВДВС Комінтернівського РУЮ.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2017 року було скасовано вищевказану ухвалу суду першої інстанції від 10.10.2016 року. Справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду його клопотання про відстрочку виконання рішення суду. Однак, його заява про відстрочку виконання рішення суду так і не була розглянута.

У жовтні 2015 року він звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.01.2013 року. Розгляд судом вказаної заяви триває.

У серпні 2017 року він звернувся до виконавчої служби Лиманського району із заявою про зупинення виконавчого провадження, посилаючись на розгляд судом його заяви про перегляд рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, за нововиявленими обставинами.

Також він повідомив державну виконавчу службу про те, що за результатами проведеного спеціалістом з геодезії обміру земельної ділянки її площа становить - 715,17 кв. м., що не відповідає розмір - 818 кв. м., який було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення рішення. У зв`язку з вказаним, він просив державного виконавця відкласти здійснення виконавчих дій та звернутися до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду. Однак, державний виконавець залишив його заяву без розгляду та призначив на 07.05.2018 року проведення виконавчих дій.

02.05.2018 року він звернувся до державної виконавчої служби Лиманського району Одеської області із заявою про зупинення виконавчого провадження з тих підстав, що на 23.05.2018 року призначено судове засідання з розгляду його заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Державний виконавець його заяву залишив без розгляду. В результаті проведення призначених на 07.05.2018 року виконавчих дій йому було виділено земельну ділянку менше чим визначив суд, чим були порушені його права (а. с. 1 - 3).

2.2 Рух справи в суді першої інстанції. Зміст ухвал суду, мотивування висновків суду

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року вищевказану скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав того, що форма та зміст скарги не відповідають вимогам ст. 175 ЦПК України: - не зазначено найменування сторін виконавчого провадження, поштові адреси; - скаржнику необхідно визначитися із суб`єктом оскарження; - скаржник не зазначив, коли саме він дізнався про порушення його прав, а звідси чи необхідно подати заяву про поновлення строку (а. с. 13 - 13 зворотна сторона).

18.06.2018 року до суду надійшла уточнена скарга ОСОБА_1 (а. с. 15 - 18).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.06.2018 року скаргу прийнято до провадження. Призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 26.07.2018 року (а. с. 23). Неодноразово призначалися судові засідання з розгляду скарги.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від16.09.2019 року справу прийнято до провадження іншого судді у зв`язку із самовідводом попереднього судді (а. с. 144). Неодноразово призначалися судові засідання з розгляду скарги.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року вищевказану скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржник був повідомлений про судові засідання, призначені на 05.03.2020 року, 29.07.2020 року, 26.11.2020 року, 25.03.2021 року. До канцелярії суду ОСОБА_1 подавав заяви про відкладення розгляду справи, однак будь-які докази неможливості прибути у судове засідання не надав. Оскільки належним чином повідомлений скаржник вчетверте не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не надав підтверджуючи документи, суд дійшов висновку про залишення скарги без розгляду (а. с. 158 - 159).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2021 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що він не отримував жодного повідомлення про розгляд справи (а. с. 163 - 165).

2.5 Узагальнені доводи заінтересованої особи та стягувача в апеляційному суді

Стягувач - ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 посилається на те, що скарга ОСОБА_1 знаходилася в проваджені суду більше двох з половиною років. Протягом всього цього часу ОСОБА_1 не з`являвся у судові засідання, затягував розгляд справи. Як зацікавлена особа ОСОБА_1 мав би сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді. Разом з тим, останній розглядом справи не цікавився, заяв, клопотань та повідомлень від нього не надходило. Неявка ОСОБА_1 перешкоджала розгляду скарги по суті, у зв`язку з чим суд першої інстанції законно та обґрунтовано залишив його скаргу без розгляду (а. с. 188 - 192).

Державний виконавець Іванов І.В. у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Державний виконавець Іванов І.В. посилається на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/504/112/13 було відкрито 30.07.2014 року. По 15.08.2017 року виносилися постанови про відкладення проведення виконавчих дій. 04.08.2017 року була винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій. 10.08.2017 року та 26.04.2018 року були винесені постанови про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні. 18.08.2017 року було складено Акт про неможливість проведення виконавчих дій у зв`язку з неможливості потрапити на земельну ділянку. 27.04.2017 року ОСОБА_1 був особисто під підпис повідомлений про проведення виконавчих дій. 26.04.2018 року було винесено постанову про залучення до участі у проведенні виконавчих дій працівників поліції. 02.05.2018 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, від нього надійшла заява про зупинення (відстрочення) виконання. Згідно Акту від 07.05.2018 року виконавчі дії були проведені у присутності працівників Крижанівської сільської ради. Під час здійснення виконавчих дій від ОСОБА_1 жодних зауважень та заяв не надійшло, про що свідчить його підпис в Акті державного виконавця від 07.05.2018 року. На заяву ОСОБА_1 від 02.05.2018 року була надана відповідь від 15.05.2018 року. Усі виконавчі дії були проведені згідно вимог виконавчого документа №2/504/112/13, виданого Комінтернівським районним судом 26.03.2013 року.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2021 року залишено без руху (а. с. 172).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2021 року (а. с. 178).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 179).

03.02.2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 188 -192).

14.02.2022 року від Державного виконавця Іванова Івана Васильовича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

17.02.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

17.02.2022 року від Державного виконавця Іванова Івана Васильовича надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Сухецька Світлана Михайлівна просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із вищезазначеною скаргою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року вищевказану скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

18.06.2018 року до суду надійшла уточнена скарга ОСОБА_1 (а. с. 15 - 18).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.06.2018 року скаргу прийнято до провадження. Призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 26.07.2018 року (а. с. 23).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.09.2019 року справу прийнято до провадження іншого судді у зв`язку із самовідводом попереднього судді (а. с. 144).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року вищевказану скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права та мотиви прийняття/відхилення викладених в апеляційній скарзі доводів

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник повторно до судового засідання не з`явився без поважних причини, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, враховуючи наступне.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, під повторністю неявки в судове засідання в цивільному процесі слід розуміти другу неявку підряд (поспіль) належно повідомленого позивача.

З наведеного слідує, що право суду залишити заяву без розгляду виникає за наявності дворазового належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, двократної, послідовної неявки позивача безпосередньо у судове засідання та відсутності його заяви про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що вказана цивільна справи розглядалась досить тривалий час, провадження у справі відкрито 18 червня 2018 року.

Два останні судові засідання у даній справі були призначені на 26 листопада 2020 року та 25 березня 2021 року.

У судове засідання, призначене на 26.11.2020 року скаржник не з`явився, але надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 25.03.2021 року скаржник не з`явився, але надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка - повідомлення завчасно.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що суд першої інстанції виконав вимоги ЦПК України та завчасно повідомив скаржника про розгляд справи за адресою його місцезнаходження, оскільки в матеріалах справи відсутні рекомендовані повідомлення про направлення/отримання судової повістки скаржником за його місцезнаходженням тощо.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене та помилково вважав, що скаржник, надаючи заяву про відкладення розгляду справи, належним чином повідомлений про розгляд справи та повторно не з`явилася в судове засідання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання, надані скаржником, про відкладення розгляду справи свідчать тільки про освідомленість розгляд справи, а не про належне сповіщення.

Такий висновок виходить з практики застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцю і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»).

У пункті 55 рішення у справі «Kreuz v. Poland» («Креуз проти Польщі») від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28.10.1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13.01.2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення Європейського суду з прав людини «De Geouffre de la Pradelle v. France» // Series A N 253- B).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (Комінтернівського районного суду Одеської області).

3.5 Підстави, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області 25 березня 2021 року про залишення скарги без розгляду - скасувати.

Цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Державного виконавця Лиманського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іванова Івана Васильовича - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 березня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе