Справа № 462/395/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 березня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді - Кирилюка А.І.,

при секретарі - Антощук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради/ про втрату особою права на користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстраці,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такиим, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати Залізничну РА ЛМР зняти з реєстрації відповідача за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачу на праві власності належнить дана квартира, в якій зареєстрований відповідач, який протягом тривалого часу в зазначеній квартирі не проживає, витрат на оплату комунальних послуг не несе, житло не утримує та на даний час його місце проживання невідоме. Витрати, пов`язані з утриманням майна несе позивач. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує правомочність користування та розпоряджання своєю власністю. В зв`язку з наведеним, стверджує, що існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним вище житловим приміщенням та зняття його з реєстрації, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.20-21/

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17321861 та договором дарування квартири від 01.11.2007 року. /а.с.5-6/

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у вищевказаній квартирі, проте у ній не проживає, що підтверджується відповідним актом про обстеження квартири. /а.с.7/

Факт реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1 стверджується також довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку. /а.с.8/

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як встановлено судом, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що відповідач не є особою, що має право користування квартирою, зареєстрований у вищевказаній квартирі та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набув.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, а відтак наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Разом з тим, позивач, серед іншого, просить суд зобов`язати зняти відповідача з реєстрації місця проживання, однак, суд роз`яснює позивачу, що зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Отже вимога позову про зобов`язання зняти відповідача з реєстрації місця проживання є передчасною, у зв`язку з чим позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважаю за необхідне, понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати, покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 263 - 265, 280-282 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 /

Відповідач: ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 /

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.