Справа № 755/9525/21
Провадження № 22-ц/801/586/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуСправа № 755/9525/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Стадника І. М., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк»

на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Шпортун С. В.

Рішення ухвалено у м. Липовець

Повний текст рішення складено 04 січня 2022 року,

Встановив:

У липні 2021 року АТ «А - Банк» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року цивільна справа № 755/9525/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передана за підсудністю на розгляд до Липовецького районного суду Вінницької області.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03 грудня 2019 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 12 квітня 2021 року склалася заборгованість в загальній сумі 24 274,08 грн., із яких: 18 143,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 131,01 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням (заочним) Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2022 року у задоволенні позову АТ «А - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення забогованості, відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач АТ «А - Банк», пославшись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, задовольнити позовні вимоги банку про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі, а також стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Відмовляючи у стягненні заборгованості, суд посилався на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, що є необґрунтованим, оскільки обставини, встановлені у зазначеній справі є іншими від обставин, встановлених по даній справі. У даному випадку слід посилатися на судову практику по справах, де присутній паспорт споживчого кредиту, якого не було у зазначеній справі № 342/180/17, та враховувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20, у якій встановленими обставинами є підписання відповідачем анкети-заяви, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту.

При цьому судом не враховано, що відповідач підписав, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, паспорт споживчого кредиту, у якому його повідомлено про основні умови користування з використанням кредитної картки і в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківським послуг у АТ «А - Банк», у якій зазначено, що підписанням цієї заяви відповідач приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «А - Банк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою www.a-bank.com.ua, та які разом із правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування (а. с. 6).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі заяви № б/н від 03 грудня 2019 року відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 12 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в загальній сумі 24 274,08 грн., із яких: 18 143,07 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6 131,01 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками (а. с. 5).

Також по справі встановлено, що 03 грудня 2019 року позивачем і відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена», де процентна ставка визначена: 3,9 % в місяць (46,8 % річних); 3,7 % в місяць ( 44,4 % річних); 3,7 % в місяць (44,4 % річних), відповідно, водночас не свідчить про те, яку саме картку видано відповідачеві ОСОБА_1 : «Універсальна», «Універсальна Gold», « Зелена » (а. с. 6 на звороті, 7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем копія анкети-заяви не містить розміру кредитного ліміту, строку кредитування та інших істотних умов кредитного договору, крім особистих даних та підпису відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед позивачем у зв`язку з поданням такої анкети-заяви. Доданий до позову Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить інформацію щодо умов кредитування за кількома продуктами - картками «Універсальна», «Універсальна Gold», картка «Зелена» з різними умовами кредитування і відсотковими ставками, проте матеріали справи не містять жодних доказів, який саме вид продукту обрав відповідач, яка саме кредитна картка видавалась та чи видавалась вона взагалі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості без виписки з особового рахунку відповідача, відповідних квитанцій, сам по собі не може являтись достатнім доказом наявності та розміру заборгованості відповідача, оскільки не є первинним документом на підтвердження руху грошових коштів. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, тобто не довів, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ «А - Банк» дотримав вимог, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «А - Банк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 03 грудня 2019 року, відповідно до якої йому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті https://.a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 1).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2019 року в загальній сумі 24 274,08 грн., із яких: 18 143,07 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6 131,01 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03 грудня 2019 року, укладеним між АТ «А - Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 12 квітня 2021 року; анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у АТ «А - Банк», підписану 03 грудня 2019 року; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», у якому зазначена ефективна процентна ставка - 54,62 % та який не містить підпису відповідача ОСОБА_1 ; копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 03 грудня 2019 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 03 грудня 2019 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.

Доданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем ОСОБА_1 03 грудня 2019 року, містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена». Проте цей паспорт не містить інформації щодо того, яку саме картку видано відповідачеві: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена», що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цьому паспорті розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві: 3,9 % в місяць (46,8 % річних); 3,7 % в місяць ( 44,4 % річних); 3,7 % в місяць (44,4 % річних) (а. с. 6 на звороті, 7).

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком: паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого їй кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги в тому, що під час підписання анкети-заяви і паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», відповідач ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, ознайомився з умовами кредитування, та приєднався до запропонованої банком пропозиції, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору, не заслуговують на увагу та не можуть слугувати підставою для скасування правильного рішення суду з огляду на те, що у анкеті-заяві від 03 грудня 2019 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаному сторонами, не визначений тип кредитного продукту: картка «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена» із відповідним розміром реальної річної процентної ставки та позивач не надав доказів того, що саме надані ним витяг з Тарифів і Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 03 грудня 2019 року анкету-заяву.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факту погодження відповідачем умов договору, зокрема, в частині розміру процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що крім анкети-заяви, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки, теж не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості, у зв`язку з тим, що у доданому позивачем до позовної заяви паспорті споживчого кредиту зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена» та із різними розмірами процентної ставки, встановленої до конкретного виду кредитної картки. Проте матеріали справи, в тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А - Банку, підписана сторонами 03 грудня 2019 року, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу ОСОБА_1 та чи видано її взагалі.

Крім цього позивач до поданої 07 лютого 2022 року апеляційної скарги додав банківську виписку - виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , основна карта: НОМЕР_1 за період з 03 грудня 2019 року по 26 січня 2022 року (а. с. 70 та на звороті).

Відповідно до частин 2-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач в апеляційній скарзі не надав доказів неможливості подання даної виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 до суду першої інстанції, а тому цей доказ дослідженню апеляційним судом не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ. М. Стадник
В. В. Сопрун