ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/217/22 Справа № 210/5763/21 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 210/5763/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 06 серпня 2020 року вона отримала акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від старшого державного виконавця Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Ярмоленко Алли Андріївни згідно Виконавчого листа № 210/2272/18 2/210/1326/18 виданого 08.10.2018 року Дзержинським районним судом в м. Кривому Рогу в ВП № 57668954 про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів. Державний виконавець Ярмоленко А. А. повідомила, що борги при переході до позивачки даного майна не переходять, так як вони стягуватимуться з колишнього власника.

Після реєстрації права власності на картиру 79 в будинку АДРЕСА_1 позивач уклала зі всіма обслуговуючими організаціями договори на надання житлово-комунальних послуг.

Отримавши перший рахунок-повідомлення позивач дізналася, що станом на 01.09.2020 року по даній квартирі мається заборгованість за надання послуг КПТМ «Криворіжтепломережа» за опалення в розмірі 26 605,28 гривень, яка була нарахована позивачу.

На підставі викладеного вище позивач просила суд зобов`язати відповідача виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період з 13.08.2020 року в сумі 26 605,28 грн. а також витрати на виконання виконавчого листа 2/210/1877/18, який складено на колишнього власника ще в 2018 році й виставленого до нова-кому станом на 01.09.2021 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано КПТМ «Криворіжтепломережа» виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з централізованого опалення квартири за адресою АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 13.08.2020 року та витрати на виконання виконавчого листа 2/210/1877/18.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» судові витрати на користь держави в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Виключення з активів підприємства, списання безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства, що проігноровано судом першої інстанції. Крім того апелянтом зазначено, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника КПТМ «Криворіжтепломережа» - Шаповалову М.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 13.08.2020 року у власність ОСОБА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, перейшло майно що складається з цілої частки двокімнатної квартири, загальною площею 46,3 кв. м., житловою 31,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулись і стягувач ОСОБА_1 виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Панченко А.А., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 03.09.2001 року (а.с.22, 23).

Постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 06.08.2020 року (а.с. 20) не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди позивача на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, позивач посилалась на те, що у період нарахування відповідачем заборгованості за надані послуги, станом на 13.08.2020 року, вона фактично не була споживачем таких послуг, оскільки не була власником квартири АДРЕСА_2 . Позивач не є правонаступником попереднього власника квартири і тому вважає, що у неї відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги, що були надані до виникнення у позивача права власності на зазначену вище квартиру й тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з її особистого рахунку чужу заборгованість

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не зазначено в свідоцтві про право власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги"» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 06.08.2020 року не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не обговорено в договорі купівлі-продажу, який повністю узгоджується із сталою практикою Верховного Суду та подібні висновки висловлені, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604св20, Постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18, провадження № 61-20547св19.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення, оскільки відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва від 23.10.2013 року № 170 «Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів-споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення.

Згідно з ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий за адресою: АДРЕСА_2 , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа».

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зобов`язання відповідача щодо здійснення виключення заборгованості не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, з огляду на наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, що визначено в статтях 8, 9 Конституції України, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18.

За таких обставин суд першої інстанції, визначившись у достатній мірі із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до них, встановив що були права та інтереси позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідачів виключити з суми заборгованості за комунальні послуги заборгованість попередніх власників, та дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного цивільного права.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості, оскільки новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. А оскільки особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий за адресою: АДРЕСА_2 , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа».

При цьому, постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 06.08.2020 року, згідно з якою позивач стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: