Справа № 444/322/22
Провадження № 2/444/416/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сагаль Д.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 м2, житловою площею 12,0 м2, допоміжна площа 24,7 м2 з господарськими будівлями та спорудами: трьома сараями, вбиральнею.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з копії генеральної план-схеми відповідно до форми № 1, затвердженої НККХ, яка затверджена Міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської обласної ради, вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 був житловий будинок, який належав ОСОБА_2 .

Вулиця Леніна в смт. Магерів була перейменована на АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області від 31.01.2008 року № 9 «Про впорядкування нумерації житлових будинків», змінено нумерацію житлового будинку в АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 .

Стверджує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та належить до робітничого двору.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на право власності на земельну ділянку та на житловий будинок.

ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачу.

Позивач зазначає, що як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 звернувся у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 належні ОСОБА_2 , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що ним не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

При цьому Жовківською державною нотаріальною контрою Львівської області 06.12.2021 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1636, а саме на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв після її смерті спадщину, оскільки упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_1 , даний будинок належав до робітничого типу двору.

Як наслідок він як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 вважає, що його право на даний житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 21 березня 2022 року о 09 год. 30 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду, тобто фактично не заперечили проти позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору по суті покладаються на думку суду.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Магерів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 29.11.2005 року.

З копії генеральної план-схеми відповідно до форми № 1, затвердженої НККХ, яка затверджена Міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської обласної ради, вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 був житловий будинок, який належав ОСОБА_2 .

Викладеним у довідці № 157, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, стверджується, що вулиця Леніна в смт. Магерів була перейменована на вулицю Яворівську згідно рішення сесії Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області № 6 від 12 грудня 1994 року.

З копії довідки № 156, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, вбачається, що у зв`язку з впорядкуванням адресного господарства в смт. Магерів на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області від 31.01.2008 року № 9 «Про впорядкування нумерації житлових будинків», змінено нумерацію житлового будинку в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

З копії довідки № 158, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та належить до робітничого двору.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 19.03.2020 року.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на право власності на земельну ділянку та на житловий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачу.

Даний заповіт посвідчений Ковальською Іриною Миколаївною, керуючою справами виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 12.10.2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 32.

Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 21.05.2020 року звернувся у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 належні ОСОБА_2 .

Внаслідок його звернення було зареєстровано спадкову справу № 208/2020, номер у спадковому реєстрі 65854050, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60263934 від 21.05.2020 року.

Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постановою № 1201/01-16 від 06.12.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме, заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд констатує, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки хоч і не проживав з нею на день смерті, однак в шестимісячний строк, а саме 21.05.2020 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд враховує, що Жовківською державною нотаріальною контрою Львівської області 06.12.2021 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1636, після смерті ОСОБА_2 , 1935 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруж та належала померлій на підставі рішення Магерівської селищної ради, Жовківського району Львівської області від 13.08.1996 року за № 38, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03.05.2017 року за № 20270591, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227, кадастровий номер землі :01:017:0011.

Позивачем зареєстровано право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288562004 від 06.02.2021 року.

Тобто факт прийняття спадщини також підтверджується виданим позивачу свідоцтвом про прав на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

З копії довідки № 1826, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 .

Викладеним у довідці № 1827, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, стверджується, що ОСОБА_2 , 1935 року народження, на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 в домогосподарстві, в якому були зареєстровані і проживали наступні члени сім`ї: брат, ОСОБА_3 , 1945 року народження.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 01.11.2021 року.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_3 12.10.2016 року на випадок своє смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на випадок смерті і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , тобто позивачу.

Даний заповіт посвідчений Ковальською Іриною Миколаївною, керуючою справами виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 12.10.2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 33.

Осіб, які б мали право на обов`язову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , інших осіб, які б зверталися за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_2 або могли б прийняти таку внаслідок реєстрації та проживання разом із спадкодавцем на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається.

Тобто позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 та єдиним, хто прийняв спадщину після її смерті.

Із копії довідки № 97, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.01.2022 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на одноповерховий, дерев`яний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 м. кв., в тому числі житловою площею 12,0 м. кв., не проводилась.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства.

Довідкою № 1828, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, стверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 не знаходиться під забороною, арештом чи в заставі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 04.01.2022 року, вбачається, що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 36,7 м2, житлова 12,0 м2, допоміжна 24,7 м2. При будинку є веранда, 3 сараї, вбиральня та споруди.

Аналогічне підтверджується довідкою-характеристикою № 98 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 11.01.2022 року.

Відомостей про самочинне будівництво не вбачається.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв після її смерті спадщину, оскільки упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті ОСОБА_2 .

І так як ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_1 , даний будинок відносився до робітничого типу двору, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_1 на даний будинок як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_2 підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 29.11.2005 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 м2, житловою площею 12,0 м2, допоміжна площа 24,7 м2 з господарськими будівлями та спорудами: трьома сараями, вбиральнею.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 21 березня 2022 року.

Суддя: Мікула В. Є.