Номер провадження: 22-ц/813/2120/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.01.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, однак протягом останнього часу відповідач веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на атмосферу в сімейному житті та в свою чергу призвело до неможливості збереження шлюбу. Від шлюбу у сторін дітей не має, відповідач уникає розірванню шлюбу в органах РАЦС, на підставі чого, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом (а.с.3).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 було вирішено задовольнити, шлюб, зареєстрований 19 січня 2018 року Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 10, між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) - розірвати (а.с.49-50).

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та направити справу до Комсомольського міського суду Полтавської області для нового розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що на час звернення ОСОБА_2 до суду із відповідними позовним вимогами, апелянт була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Тому стверджує, що справу було розглянуто із порушенням правил підсудності. Щодо суті спору зазначає, що із розірванням шлюбу не згодна та має намір зберегти сім`ю, з метою забезпечення спільного майбутнього. Разом з тим, апелянт посилається на правову позицію Пленуму Верховного суду України, викладену в п. 10 постанови від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного із подружжя (а.с.53-55).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано апелянту строк на усунення недоліків, а саме сплати судового збору (а.с. 58-59) та ухвалою від 08 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 65-67).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач на примирення не згоден, сторони спільних дітей не мають, тому враховуючи положення ст. 112 ч. 2 СК шлюб зареєстрований Горішньопавловським міським відділом реєстрації актів цивільного стану вирішено розірвати. Крім того, судом першої інстанції, також було відмовлено відповідачу в задоволенні заяви щодо направлення цивільної справи за підсудністю на розгляд до Комсомольського міського суду Полтавської області за останнім своїм місцем реєстрації, оскільки враховуючи положення ст. 28 ч. 2 ЦПК України, зазначена справу повинна розглядатися за місцем реєстрації позивача.

Апеляційний суд погоджується зі висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 19 січня 2018 року Горішньопавловським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 3).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 , наявного в матеріалах справи, останній на момент звернення до суду із відповідною позовною заявою зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла за запитом Суворовського районного суду м. Одеси, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с. 10).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , наявного в матеріалах справи, остання 31 жовтня 2003 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак 18.09.2020 року знята з реєстрації. Крім того, звертаючись до суду із відповідними клопотаннями, представник позивача зазначає адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак, враховуючи положення ст. 28 ч.2 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позивачем в судовому засіданні, яке відбулося 13 листопада 2020 року, під час вирішення питання щодо заявленого представником відповідача клопотання про направлення цивільної справи за підсудністю, повідомив суд, що він є пенсіонером, ніде не працює та має інвалідність третьої групи (трудове каліцтво), у зв`язку із чим не може за станом здоров`я виїхати за місцем реєстрації відповідача для розгляду зазначеної справи. В підтвердження вищезазначеного, відповідачем було надано до суду копію пенсійного посвідчення із відомостями щодо інвалідності (а.с. 42).

Таким чином, враховуючи, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, позивач позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив суд шлюб, зареєстрований з ОСОБА_1 розірвати, час на примирення наданий судом першої інстанції відповідного результату не дав, крім того, спільних дітей сторони не мають та спільне господарство не ведуть, тому судом першої інстанції було прийнято судове рішення із врахуванням всіх положень чинного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що як роз`яснив пленум ВСУ в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Таке роз`яснення цілком відповідає ст. 51 Конституції України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Дане положення кореспондує ст. 24 СК України, яка визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Окрім цього, ст. 16 Загальною декларацією прав людини визначено, що чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 105 ч. 3 СК України , шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 110 СК України закріплює право одним із подружжя на звернення до суд із позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 112 СК України, а саме ч. 2, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідна правова позиція також міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, а саме п.10, згідно якого шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

11.03.2022 року м. Одеса