Справа № 510/1594/21
Провадження 2/510/117/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.22 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.08.2021 р. між нею та відповідачами, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна, належним чином не оформила своїх прав на 1/5 частину спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_6 , тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що вона є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі по справі, у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 14.08.2021 р., укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 , з розпискою про передання грошових коштів в рахунок оплати за договором купівлі-продажу; технічний паспорт на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76,70 кв.м., житловою площею 39,60 кв.м.; свідоцтво про право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , з перекладом, завіреним нотаріально; домова книга.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 14.08.2021р. позивач домовилась із відповідачами про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачам гроші у сумі 264000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, а відповідачі передали позивачу ключі від квартири.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачам привести домовленість у відповідності до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна, належним чином не оформила своїх прав на 1/5 частину спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_6 .

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачі завірили позивача, що вони є власниками нерухомого майна і в них наявні всі правовстановлюючі документи.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 14.08.2021р., відповідач ОСОБА_2 не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші у сумі 264000 грн., що підтверджується розпискою, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висували вимоги щодо повернення вказаного об`єкту нерухомості, не заперечували проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки її право власності не було зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 50, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності- задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Костянтин СОРОКІН