РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 1 4 т. 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2020р., позовні вимоги задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 692 987,22 грн., моральну шкоду в розмірі 36000,00 грн. (а.с. 104 109 т. 1, а.с. 237 241 т. 2).

Постановою Верховного Суду від 23.06.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019р. і постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2020р. в частині вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про стягнення майнової шкоди скасовано, направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 213 219 т. 3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.07.2021р. справу прийнято до провадження, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 4 т. 4).

08.09.2021р. позивач збільшив позовні вимоги (а.с. 68-71 т. 4).

Підготовче засідання у справі закрите 03.12.2021р. та справа призначена до розгляду в судове засідання (а.с. 128 т. 4).

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням позову у новій редакції від 05.11.2019р. а.с. 35 41 т. 1 і збільшених позовних вимог а.с. 68-71 т. 4) зазначав, що він з 29.12.2000р. був арбітражним керуючим і відповідно до ПК України є самозайнятою особою, тому його доходи оподатковуються за для фізичних осіб. На підставі листа Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 10-47/2811 від 13.05.2014р. до Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства Міністерства юстиції України з 23.06.2014р. дію свідоцтва ОСОБА_1 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого припинено.

Внаслідок оскарження позивачем наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. в адміністративному судочинстві йому відновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26.03.2013р.

На момент винесення зазначеного рішення він був призначений судом ліквідатором у справах, які порушенні Господарським судом Дніпропетровської області, а саме:

справа № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21 грудня 2012 року;

справа № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23 лютого 2012 року;

справа № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 - справа порушена 25 грудня 2012 року.

У цих справах він був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23.06.2014р. по 06.01.2016р.

На підставі наказу від 25.12.2015р. Міністерства юстиції України №2778/5 з 06.01.2016р. поновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26.03.2013р. та занесено в Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

В уточнених вимогах позивач зазначив, що за час існування винесеного рішення про скасування дії свідоцтва він поніс матеріальну шкоду у період з 23.06.2014р. по 06.01.2016р. (дата включення в єдиний реєстр арбітражних керуючих), всього 18 місяців 14 днів, з розрахунку мінімального розміру заробітної плати 6 000,00 грн., він не отримав 996 387,09 грн.

При цьому, ці кошти навіть у разі відсутності майна у боржника стягуються за рахунок кредиторів, як це вказано, наприклад, у постанові ВС КЦС від 04.10.2018р. по справі № 916/1503/17, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

Тобто, позивач отримав би ці кошти у будь якому випадку. Однак ГУ ТУЮ у Дніпропетровській області, Міністерство юстиції України фактично обмежили право позивача на вільний вибір роду занять, професії та отримання гарантованої оплати своїх послуг, чим завдали останньому майнової шкоди.

Наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку обґрунтовував таким.

По справі № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 відповідно до тексту ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2015р., 16.01.2015р. ухвалою суду зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 10.02.2015р. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015р. повторно зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 24.02.2015р. Тобто, в ухвалах зазначено, що у справі відсутній ліквідатор (арбітражний керуючий), що прямо вказує на неможливість виконання позивачем повноважень.

По справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 . З ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2014р., якою повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. припинені за результатом розгляду скарг ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ОТП «Факторинг України», видно, що єдиною підставою припинення повноважень судом є те, що у матеріалах справи наявний лист Міністерства юстиції України від 26.06.2014р., в якому зазначено, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі подань №№ 143, 144 від 23.05.2014 р., у зв`язку з чим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 свідоцтво 582 від 26.03.2013р., видане ОСОБА_1 анульовано. Таким чином, єдиною підставою для припинення повноважень був саме наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. №1004/5 про анулювання свідоцтва.

По справі №34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 . Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. (яка набирає законної сили з моменту проголошення) усунуто арбітражного керуючого Колошина В.П. від виконання повноважень (ще до винесення Наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2014 р. за № 1004/5). Однак позивач оскаржував ухвалу в апеляційному порядку і вона набрала законної сили 07.08.2014р. Таким чином, на час винесення наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 арбітражний керуючий виконував повноваження ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012.

Наявність збитків (шкоди) виражається в неможливості отримання позивачем заробітної плати (грошової винагороди) з вини Міністерства юстиції України, яке прийняло оспорюваний наказ.

На підставі викладеного, просив, з урахуванням уточнень до позову, стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 996 387,09 грн.

Відповідач Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнав. Представник відповідача ОСОБА_5 надавав заяву про застосування строків позовної давності, а також відзив на позов (а.с. 51 60 т. 2).

На момент розгляду справи Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області реорганізоване у Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Представник Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник А.А. (діє на підставі наказу від 19.05.2021р., посадової інструкції, Положення про відділ судової роботи та міжнародної правової допомоги і витягу є реєстру ЄДР а.с. 20 -28 т. 4) 13.08.2021р. і 19.10.2021р. надав відзиви на позовну заяву (а.с. 8 19,84 90 т. 4), у яких зазначив, що наказом Міністерства юстиції України за № 1004/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого» з 23.06.2014р. припинено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014р. по справі № 804/9907/14, залишеним без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України, визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. в частині анулювання свідоцтва «Про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого Колошина В.П.», зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) Колошину В.П. дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26.03.2013р. та внести до Єдиного державного реєстру арбітражних керуючих України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому Колошину В.П. дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26.03.2013р.

Позивач вказує, що на момент припинення дії свідоцтва арбітражного керуючого Колошин В.П. був призначений арбітражним керуючим у справах, які порушенні Господарським судом Дніпропетровської області, а саме: справа № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 , справа № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 , справа № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 .

Оскільки дія свідоцтва була припинена з 23.06.2014р. по 06.01.2016р. і позивачем не отримано оплату за його послуги як арбітражного керуючого, тому він просив суд стягнути з відповідачів на його користь 52 876,66 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. по справі № 201/12812/16-ц в задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено. За результатами оскарження рішення позивачем ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2017р. по справі № 201/12812/16-ц апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. скасовано. Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України (третя особа Державна казначейська служба України) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади було закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. касаційну скаргу задоволено та скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2017р., справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019р. по справі № 201/12812/16-ц апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову. Змінюючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. в частині мотивів відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем пред`явлені вимоги до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади, однак, в розумінні ст. 33 ЦПК України 2004 року, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області та Міністерство юстиції України не можуть бути належним відповідачами у даній категорії справ.

Отже, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019р. по справі № 201/12812/16-ц позивачеві відмовлено у задоволенні вимог до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та до Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями органу державної влади, підставою для яких позивач визначив наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

Однак, 25.10.2019р. позивач знову звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу державної влади, посилаючись на ті ж самі обставини. Тому наявні підстави для закриття провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 255 ЦПК України.

Вважав, що відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням відповідачів та шкодою, що виключає відшкодування шкоди.

Так, у справі № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р., залишеною без з мін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.08.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2014р. арбітражного керуючого Колошина В.П. усунуто від виконання обов`язків ліквідатора. Таким чином, позивач був позбавлений можливості виконувати свою професійну діяльність ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012 у період із серпня 2014 по 2016 рік саме у зв`язку із ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. Тому відсутній причинний зв`язок між наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого» та позбавленням позивача можливості виконувати свою професійну діяльність як ліквідатора та отримувати відповідну винагороду.

У справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2014р. припинено повноваження позивача як ліквідатора. Окрім іншого, підставою для винесення господарським судом цієї ухвали стали скарги ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», у яких вони просили суд припинити повноваження арбітражного керуючого. Таким чином, позивач був позбавлений можливості виконувати професійну діяльність ліквідатора у період із кінця 2014 по 2016 рік у зв`язку із ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2014р., якою позивача усунуто від виконання обов`язків ліквідатора на підставі вищезазначених скарг.

У справі № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 . Однак у Єдиному державному реєстрі судових рішень на час дії наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва відсутня ухвала про припинення повноважень ОСОБА_1 як ліквідатора. В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області по зазначеній справі від 30.04.2015р. міститься інформація, яка свідчить про те, що ліквідатор Колошин В.П. в повному обсязі здійснював свої повноваження, тобто, не зважаючи на наявність наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. про анулювання свідоцтва.

З огляду на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між наказом Міністерства юстиції України та нездійсненням позивачем професійної діяльності арбітражного керуючого, просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідач - Державна казначейська служба України також позовні вимоги не визнав. Представник відповідача Куратнік В.В. (діє на підставі довіреності від 07.10.2019р. а.с. 68 т. 1) надавав відзив на позовну заяву від 25.11.2019р. при первісному розгляді справи (а.с. 61 67 т. 1), у якому проти позовних вимог заперечував з підстав відсутності причино-наслідкового зв`язку між наказом Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. про анулювання свідоцтва та втраченою вигодою, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач надавав відповідь на відзив від 10.12.2019р. (а.с. 78 80 т. 1), а також 03.11.2021р. надав відповідь на відзиви Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Міністерства юстиції України при новому розгляді справи (а.с. 103 105 т. 4), у якому відзначив, що за рішенням суду з Держави Україна стягнута на користь позивача моральна шкода, що вказує на винну поведінку відповідачів, тому наявність винної поведінки не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Наполягав на задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Після оголошення перерви судом 23.02.2022р. надав заяву, у якій просив продовжити розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 144 т. 4).

Представник відповідачів - Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив (а.с. 142 т. 4).

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 з 29.12.2000р. був арбітражним керуючим на підставі свідоцтва № 582 від 26.03.2013р.

Наказом Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. «Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №582 від 26.03.2013р., видане ОСОБА_1 , на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 16.06.2014р. №№58, 59 та протоколу її засідання від 12.06.2014 року №15/06/14 (а.с. 15 т. 1).

Поставною Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014р. по справі № 804/9907/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 17.08.52016р., за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України №1004/5 від 23.06.2014р. в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) Колошина Вадима Петровича. Зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) Колошину Вадиму Петровичу дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26.03.2013р. та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_1 дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26.03.2013р. (а.с. 5 14 т. 1).

Зі змісту рішень адміністративного суду встановлено, що у період з 18.04.2014р. по 23.04.2014р. спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24.02.2014р. та скаргою представника ТОВ «Кей-Колект».

За результатами перевірки складено довідку №47-Д від 23.04.2014р., якою встановлено що арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги абзацу 13 частини 1 статті 25 , частини 1 статті 32, частини 7 статті 48, частини 1 статті 49 Закону №784-XIV та абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону № 2171- XII.

Враховуючи надані позивачем заперечення від 25.04.2014р. № 01-29/22 на довідку №47-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області складено акт №47-А від 06.05.2014р. позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

Висновками акту №47-А стало порушення ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону України №2171 в частині не розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника; частини 7 статті 48 Закону України №784 в частині використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; частини 1 статті 49 Закону України №784, в частині задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Встановлено недотримання арбітражним керуючим Колошиним В.П. під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

В період з 22.04.2014р. по 24.04.2014р. спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24.02.2014р. та скарги представника ТОВ «Кей-Колект».

За результатами перевірки 24 квітня 2014 року складено довідку №50-Д, якою встановлено здійснення реалізації майна ФОП ОСОБА_2 з порушенням вимог частини 1 статті 49, частини 1 статті 58, частини 4 статті 71, частини 5 статті 71, частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 Закону №4212-6. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 в порушення вимог частини 2 статті 44 Закону №4212-6 відповідно якої, ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього закону. Встановлено недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

Враховуючи надані позивачем заперечення від 25.04.2014 року за №01-29/23 на довідку №50-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було складено акт №50-А від 07.05.2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 . Висновками акту №50-А стало порушення ОСОБА_1 частини 2 статті 44 Закону №4212 в частині організації проведення аукціону з продажу активів банкрута без врахування вимог цього Закону; частини 1 статті 49 Закону №4212 в частині продажу майна в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 шляхом проведення торгів у формі аукціону без врахування порядку, встановленого цим Законом; частини 1 статті 58 Закону №4212 в частині не розміщення на веб-сайті державного органу з питань банкрутства оголошення про проведення аукціону з продажу майна ФОП ОСОБА_2 ; частини 4 статті 71 Закону України №4212 щодо перерахування коштів переможцем торгів протягом п`яти днів з дня одержання проекту договору та його підписання за придбане майно ФОП ОСОБА_2 на зазначений у протоколі номер банківського рахунку; частини 5 статті 71 Закону №4212 , якою строк оплати може бути продовжено за згодою організатора аукціону, але не довше ніж на десять календарних днів, за умови сплати переможцем торгів не менш як 50 відсотків ціни продажу майна; частини 1 статті 71 Закону №4212, якою переможець аукціону, учасники якого відповідно до цього закону не сплачують гарантійних внесків, зобов`язаний сплатити запропоновану ним ціну у межах 40 прожиткових мінімумів відразу після оголошення його переможцем аукціону; частини 1 статті 72 Закону №4212 в частині не розірвання договору після невиконання переможцем аукціону обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону та негайного поновлення аукціону з ціни запропонованої попереднім учасником. Зазначене свідчить про недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_2 , вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

23.05.2014р. начальником відділу регулювання та контролю професійної діяльності арбітражних керуючих Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були направлені подання №143 та №144 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення на підставі актів № 50-А та № 47-А.

12.06.2014р. на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були розглянуті подання №143 та №144 та вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання №143 та №144 від 23.05.2014 року. Внести до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 12.06.2014р., Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) до Міністерства юстиції України були направлені подання № 58 та №59 від 16.06.2014 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Наказом Міністерства юстиції України №1004/5 від 23.06.2014 року «Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_6 » було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ( розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №582 від 26.03.2013 року, видане ОСОБА_1 , на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 16.06.2014 року №№58, 59 та протоколу її засідання від 12.06.2014 року № 15/06/14.

Адміністративний суд дійшов висновку про відсутність порушень у діях арбітражного керуючого ОСОБА_1 та неправомірність оспорюваного наказу. судом встановлено, що ОСОБА_1 був призначений ліквідатором ФОП ОСОБА_3 , провадження у справі про банкрутство якої порушено 02.02.2012 року та яку визнано банкрутом ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2012 року у справі №29/5005/952/2012.

Недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 полягають в діях щодо не розірвання протягом 30 днів договору купівлі- продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника; використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Такі висновки колегія суддів вважала помилковими, оскільки основним завданням ліквідаційної процедури є не отримання коштів, а саме погашення боргів перед кредиторами, задля чого і проводиться реалізація майна банкрута.

Так, з матеріалів справи було встановлено, що між продавцем та покупцем не проводився готівковий та безготівковий розрахунок, сума продажу була сплачена шляхом зарахування суми боргу Фізичної особи-підприємця перед кредитором першої черги ОСОБА_7 . При цьому, суд зауважив, що зарахування передбачене абзацом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство» та узгоджується з позицією Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, яка викладена в Листі з питань регуляторної політики та підприємництва від 17.02.2003 року №3-20/889 та не суперечить судовій практиці, викладеній, зокрема у рішенні Верховного Суду України від 29.04.2005 року, постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2006 року у справі №37/30-06 тощо.

Зазначене виключає необхідність розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника та свідчить про відсутність порушень, що полягають в використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Окрім того, суд звернув увагу, що ОСОБА_7 є кредитором ФОП ОСОБА_3 та внесена до першої черги реєстру вимог кредиторів, заборгованість якої перед ОСОБА_3 становить 3 000 000,00 грн. з урахуванням раніше внесених та зарахованих сум. Інших кредиторів, які б входили до першої черги реєстру вимог кредиторів не має.

Позивач також був призначений ліквідатором ФОП ОСОБА_2 , провадження у справі про банкрутство якої порушено 14.12.12 року та яку визнано банкрутом ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2012 року у справі №24/5005/10848/2012.

Недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_2 вимог частини 6 статті 3 Закону №784-14 полягають в діях щодо організації проведення аукціону з продажу активи банкрута без врахування вимог цього Закону; продажу майна шляхом проведення торгів у формі аукціону без врахування порядку, встановленого цим Законом; не розміщення на веб-сайті державного органу з питань банкрутства оголошення про проведення аукціону: продажу майна ФОП ОСОБА_2 ; перерахування коштів переможцем торгів протягом п`яті днів з дня одержання проекту договору та його підписання за придбане майно ФОП ОСОБА_2 на зазначений у протоколі номер банківського рахунку; не врахування того, що строк оплати може бути продовжено за згодою організатора аукціону, але не довше ніж на десять календарних днів, за умови сплати переможцем торгів не менш як 50 відсотків ціни продаж майна; не врахування того, що переможець аукціону, учасники якого відповідно до цього закону недоплачують гарантійних внесків, зобов`язаний сплатити запропоновану ним ціну у межах 40 прожиткових мінімумів відразу після оголошення, його переможцем аукціону; не розірвання договору після невиконання переможцем аукціону обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону та негайного поновлення аукціону з ціни, запропонованої попереднім учасником.

З такими висновками колегія суддів не погодилася, з огляду на те, що у судовому засіданні встановлено, що організатором аукціону ФОП ОСОБА_2 являлось на підставі договору про організацію та проведення відкритих торгів (аукціону) від 21 серпня 2013 року Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю торгівельна компанія «Югос», що було зазначено в оголошеннях та публікаціях про проведення відкритих торгів (аукціону). Саме цією організацією було проведено аукціон, що вбачається з протоколу про проведення аукціону №1 від .03.09.2013 року, заяви від 03.09.2013 року від ОСОБА_8 про зарахування боргу наданої на ім`я Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торгівельна компанія «Югос»,актів №3 та №4 від 03.09.2013 року про передання права власності на куплене нерухоме майно.

З 19.01.2013 року Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» від 14.05.1992, року №2343-ХІІ діє в редакції Закону від 22.12.2011 року №4212-VI. Пунктом 1(1) розділу 10 прикінцевих та перехідних положень визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

При цьому, колегія суддів звернула увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань», зміни до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22.12.2011 року №4212-6, який набирає чинності 19.01.2013 року, застосовується господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності. Водночас, положення, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання ним чинності, що роз`яснено в Інформаційному листі Вищого господарського суду від 27.12.2012 року №01-06/1941/2012.

Отже, продаж майна має здійснюватись у відповідності до редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», яка набрала чинності 19.01.2013 року.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» (в редакції з 19.01.2013 року), продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Суб`єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники. Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» (в редакції з 19.01.2013 року), за договором про проведення аукціону організатор аукціону зобов`язується за свій рахунок провести аукціон та укласти договір з його переможцем, а замовник - сплатити організаторові аукціону обумовлену договором винагороду. Організатор аукціону виконує такі функції: опубліковує і розміщує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів; приймає заявки на участь в аукціоні; укладає із заявниками договори про завдаток; визначає учасників торгів; здійснює проведення торгів; визначає переможця торгів і підписує протокол' про результати проведення торгів; повідомляє учасників торгів про результати проведення торгів.

Враховуючи зазначене, дії щодо організації та проведення аукціону з продажу активів банкрута фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 стосуються саме організатора аукціону Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «Югос», а не його замовника, в даному випадку ліквідатора ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_8 є кредитором ФОП ОСОБА_2 та внесена до першої черги реєстру вимог кредиторів, заборгованість якої перед ОСОБА_8 становить 1 300 000,00 грн. з урахуванням раніше внесених та зарахованих сум. Інших кредиторів, які б входили до першої черги реєстру вимог кредиторів не має.

Суд дійшов висновку про недоведеність представниками відповідача правомірності прийнятого наказу, оскільки не доведено наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, визначених частиною 7 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), відсутні докази грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника, до яких призвело грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень.

На підставі наказу від 25.12.2015р. Міністерства юстиції України №2778/5 з 06.01.2016р. поновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26.03.2013р. та занесено в Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Судом також установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. по справі № 201/12812/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України (третя особа - Державна казначейська служба України) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в задоволенні позовних вимог відмовлено.

За результатами оскарження рішення позивачем ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2017р. по справі № 201/12812/16-ц апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. скасовано. Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України (третя особа Державна казначейська служба України) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади було закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. касаційну скаргу задоволено та скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2017р., справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019р. по справі № 201/12812/16-ц апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову (а.с. 24 25 т. 1).

Змінюючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. по справі № 201/12812/16-ц в частині мотивів відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем пред`явлені вимоги до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України (третя особа - Державна казначейська служба України) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади, однак, в розумінні ст. 33 ЦПК України 2004 року, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області та Міністерство юстиції України не можуть бути належним відповідачами у даній категорії справ.

Підставою позову у цій справи було наявність наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого», внаслідок якого позивач не отримав оплату за послуги арбітражного керуючого у розмірі 52 876,66 грн. у справах про банкрутство (справа № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21.12.2012р., справа № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23.02.2012р.; справа № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 - справа порушена 25.12.2012р.

25.10.2019р. позивач знову звернувся із даним позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом, однак вже до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу державної влади.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2020р., позовні вимоги задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 692 987,22 грн., моральну школу в розмірі 36000,00 грн. (а.с. 104 109 т. 1, а.с. 237 241 т. 2).

Постановою Верховного Суду від 23.06.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019р. і постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2020р. в частині вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про стягнення майнової шкоди скасовано, направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 213 219 т. 3).

Повертаючи справу на новий розгляд Верховний Суд у своїй постанові вказав таке.

В обґрунтування позовних вимог в частині порядку визначення розміру шкоди, ОСОБА_1 посилався на положення статті 623 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При застосуванні статті 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

При цьому на позивача, з урахуванням змісту статей 22, 614, 623 ЦК України та розподілу тягаря доказування, покладається доведення наявності збитків (шкоди)та причинного зв`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2020р. у справі № 500/6738/16-ц (провадження № 61-41707св18) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

За змістом ч. 2 - 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року у справі № 401/1040/16 (провадження № 61-6936св19) зазначено, що «кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинна довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток».

У справі, що переглядається:

в позовній заяві ОСОБА_1 в обґрунтування розміру завданої шкоди посилався на те, що заподіяна була в період з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року, на дату подачі позовної заяви мінімальний розмір заробітної плати; на момент винесення рішення про припинення дії свідоцтва він був призначений судом ліквідатором у справах, які порушенні господарським судом Дніпропетровської області, а саме:

справа № 24/5005/10848/2012 про банкротство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21 грудня 2012 року;

справа № 29/5005/952/2012 про банкротство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23 лютого 2012 року;

справа № 34/5005/10374/2012 про банкротство ФОП СПД ОСОБА_4 -справа порушена 25 грудня 2012 року;

ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 29/5005/952/2012 припинено повноваження арбітражного керуючого Колошина В. П. як ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 ;

ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2014 року, по справі № 34/5005/10374/2012 скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії ліквідатора задоволено частково; визнано дії арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 неправомірними; усунуто арбітражного керуючого Колошина В. П. від виконання обов`язків ліквідатора ФОП ОСОБА_10 ;

Суди не врахували, що саме на позивача покладається доведення наявності збитків (шкоди) та причинного зв`язку. Та як наслідок не перевірили чи існують умови для відшкодування збитків (шкоди).

За таких обставин, суди зробили передчасний висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди.

Позивач на обґрунтування вимог (у даній справі) вказує, що на момент винесення спірного наказу він був призначений судом ліквідатором у вищевказаних трьох справах, порушених Господарським судом Дніпропетровської області. У цих справах він був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23.06.2014р. по 06.01.2016р. (18 місяців 14 днів), а тому з розрахунку мінімального розміру заробітної плати 6 000,00 грн., відповідач має йому компенсувати матеріальну шкоду в розмірі 996 387,09 грн., які б він у будь-якому разі отримав, якщо б свідоцтво не було анульоване оспореним наказом (з урахуванням вимог ст. 623 ЦК України про можливість відшкодування збитків з урахуванням ринкових цін).

Щодо справи № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. по справі № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на дії ліквідатора задоволено частково, визнано дії арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі № 34/5005/10374/2012 неправомірними; усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_1 від виконання обов`язків ліквідатора, визнано недійсним договір про утримання батька (виплата аліментів) від 09.02.2011р., в іншій частині визнання вказаного договору нікчемним - в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області вмотивована тим, що ліквідатор Колошин В.П. не мав законних підстав визнавати грошові вимоги в сумі 1 450 000,00 грн. на підставі договору про затримання батька (виплати аліментів) та включати їх до 1 черги задоволення, чим допустив неналежне виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За результатами оскарження ухвали, у т.ч. ОСОБА_1 , постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 07.08.2014р. ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. залишено без змін.

Як видно зі змісту постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 07.08.2014р., апеляційний суд дійшов висновку про правомірність усунення арбітражного керуючого Колошина В.П. від здійснення повноважень внаслідок порушення прав та законних інтересів учасників справи про банкрутство через укладення договору про утримання батька (виплату аліментів).

Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2014р. касаційну скаргу, в тому числі арбітражного керуючого Колошина В.П. залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.08.2014р. і ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. залишено без змін.

На думку позивача, на час винесення наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 арбітражний керуючий виконував повноваження ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012, оскільки ухвала оскаржувалася ним в апеляційному порядку і набрала законної сили 07.08.2014р., він виконував повноваження арбітражного керуючого і не отримав у цей період оплату арбітражного керуючого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконувати свою професійну діяльність ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012 у період з серпня 2014 по 2016 рік у зв`язку із тим, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. його усунуто від виконання обов`язків ліквідатора.

Однак суд вважає, що відсутній причинний зв`язок між наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого» і позбавленням ОСОБА_1 можливості виконувати професійну діяльність ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012, оскільки ОСОБА_1 було усунуто від виконання повноважень ліквідатора з інших підстав за скаргою ПАТ «УкрСиббанк» з приводу порушення прав та законних інтересів учасників справи про банкрутство через укладення договору про утримання батька (виплату аліментів), а не у зв`язку із прийняттям наказу Міністерством юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5.

Окрім того, на момент постановлення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали від 20.05.2014р. по справі № 34/5005/10374/2012 про усунення арбітражного керуючого Колошина В.П. від виконання обов`язків ліквідатора, відсутній був наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 про анулювання свідоцтва.

Щодо справи № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 .

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2014р. по справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 задоволені скарги ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ФОП ОСОБА_3 , припинено повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. як ліквідатора ФОП ОСОБА_3 .

Зі змісту ухвали видно, що 15.09.2013р. і 16.09.2013р. ПАТ «УкрСиббанк» подало до суду скарги на дії ліквідатора, в яких просило суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури про банкрутство ФОП.

06.02.2014р. ТОВ «Кей-Колект» подало до суду скаргу на дії ліквідатора, в якій просить суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ФОП.

07.07.2014р. ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» подало до господарського суду скаргу на дії ліквідатора, в якій просило суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ФОП.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 26.06.2014р., в якому зазначено, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі подань №№ 143, 144 від 23.05.2014р., у зв`язку з чим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 свідоцтво від 26.03.2013р., видане ОСОБА_1 анульовано.

З огляду на приведене, та враховуючи факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури, господарський суд вважав за необхідне задовольнити скарги ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ліквідатора по справі про банкрутство ФОП.

19.09.2014р. ТОВ «Укргранкорк» подало до суду клопотання про призначення для виконання повноважень ліквідатора у справі іншого арбітражного керуючого.

Позивач вважав, що єдиною підставою для припинення його повноважень як арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП ОСОБА_3 був саме наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. №1004/5 про анулювання свідоцтва.

На думку відповідачів підставою для винесення господарським судом цієї ухвали стали скарги ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», які просили припинити повноваження арбітражного керуючого, а тому відсутній причинний зв`язок між відстороненням і завданням матеріальної шкоди.

Як видно зі змісту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014р., яка набрала законної сили, підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014р. про анулювання свідоцтва стало те, що суд не погодився із порушенням ліквідатором Колошиним В.П. у справі №29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо не розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів; використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду про визнання банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса. адже означене є основним завданням ліквідаційної процедури - погашення боргів перед кредиторами, задля чого і проводиться реалізація майна банкрута.

Натомість, як видно з ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2014р. по справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 , повноваження керуючого Колошина В.П. припинені внаслідок задоволення скарг ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна».

В ухвалі вказано, що у матеріалах справи наявний лист Міністерства юстиції України від 26.06.2014р. про те, що на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих №№ 143, 144 від 23.05.2014р. наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 свідоцтво від 26.03.2013р., видане ОСОБА_1 анульовано.

Також в ухвалі зазначено що з огляду на приведене, та враховуючи факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури, господарський суд дійшов висновку про задоволення скарг ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

Ухвала на має чіткого обґрунтувань про те, що саме наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 про анулювання свідоцтва став підставою для задоволення скарг ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна».

Позивачем до справи не надано ані копій цих скарг, ані інших матеріалів, які підтверджують, що наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 і скарги ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» і ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» випливають з одних і тих же обставин і одних і тих самих порушень.

Щодо справи № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 .

З ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2015р. по справі № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 видно, що 21.12.2012р. постановою суду ліквідатором призначено Колошина В.П., ухвалою суду від 15.04.2014р. продовжено повноваження ліквідатора Колошина В.П. 16.01.2015р. ухвалою суду зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 10.02.2015р. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015р. повторно зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 24.02.2015р.

Позивач вказує, що господарський суд в ухвалі наголосив, що у справі відсутній ліквідатор (арбітражний керуючий), що вказувало на неможливість виконання позивачем повноважень.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутня ухвала про припинення повноважень ОСОБА_1 як ліквідатора з підстав прийняття наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. № 1004/5 про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збільшуючи позовні вимоги, позивач вважав, що він має право на компенсацію розміру основаної грошової винагороди на підставі ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до абз. 1 якої розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно із абз. 5 - 7 ч. 2 ст. 30 Кодексу право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності 21.04.2019р., у той час як спірні правовідносини виникли з 23.06.2014р. по 06.01.2016р., які регулювалися Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією визначається в розмірі 5 відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів майна, майнових прав), які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, а також 3 відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу.

Як було зазначено, відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести:

неправомірність поведінки особи;

наявність шкоди;

причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

За змістом ч. 2 - 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно із частиною 8 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції на момент спірних правовідносин) припинення повноважень арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення іншого арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) відноситься до компетенції комітету кредиторів.

Згідно із частиною 8 ст. 28 цього Закону керуючий санацією може бути звільнений господарським судом від виконання повноважень керуючого санацією, про що виноситься ухвала, у випадку анулювання отриманого ним свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Однак позивачем не надано відповідної ухвали господарського суду про припинення повноважень арбітражного керуючого з підстав, визначених ч. 8 ст. 26, ч. 8 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». У жодній наданій позивачем ухвалі господарського суду відсутнє посилання на указані норми Закону, з чого слідує, що повноваження ОСОБА_1 не були припинені судом внаслідок прийняття наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Позивач, надаючи розрахунок неотриманої ним основної винагороди за період з 23.06.2014р. по 06.01.2016р., зазначив, що винагорода обрахована, виходячи з трьох мінімальних розмірів заробітної плати 6 000,00 грн. за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, які він стабільно міг би отримати, якщо б виконував свої повноваження.

Разом із тим, поза увагою позивача залишилося те, що припинення повноважень арбітражного керуючого і, як наслідок, припинення отримання грошової винагороди, залежить від рішення комітету кредиторів та відповідної ухвали господарського суду про припинення повноважень арбітражного керуючого.

Таким чином, припинення повноважень арбітражного керуючого у даному випадку могло статися у будь-який момент, не залежно він наявності або відсутності оспорюваного позивачем наказу Міністерства юстиції України.

А тому посилання позивача на те, що він у будь-якому разі міг виконувати функції ліквідатора і отримувати за це грошову винагороду не ґрунтуються на законі.

Більш того, позивачем не надано жодних доказів того, коли саме він востаннє отримував грошову винагороду по визначеним ним справам про банкрутство і в якому розмірі, які саме заходи він вчинив за для одержання неотриманої винагороди.

Суд, вивчивши надані позивачем ухвали господарського суду, на які він посилається як на підстави для позбавлення його права на отримання оплати, доходить висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між наявністю, як на думку позивача, заподіяних збитків з оспорюваним ним у адміністративному судочинстві наказом від 23.06.2014р. про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого.

У зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між наказом Міністерства юстиції України та нездійснення позивачем професійної діяльності арбітражного керуючого, відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди.

Щодо доводів позивача про те, що винна поведінка установлена постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2020р. (а.с. 237 - 241 т. 2), яка має преюдиціальне значення, то суд не погоджується із даними доводами, оскільки зі змісту постанови слідує, що причинно-наслідковий зв`язок між наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014р. за № 1004/5 про анулювання свідоцтва полягає у завданні моральної шкоди, яка виражається у порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовжувати професійну діяльність, активне громадське життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідках, однак жодним чином не пов`язана із неотриманням винагороди арбітражного керуючого у визначених позивачем трьох справах про банкрутство, які визначені ним як підстави для стягнення матеріальної шкоди.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено заподіяння йому матеріальних збитків внаслідок прийняття Міністерствам юстиції України наказу від 23.06.2014р. № 41004/5 про анулювання свідоцтва. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідачів про наявність підстав для закриття провадження по справі відповідно до п. 3 ч. 1 255 ЦПК України, то суд вважає, що такі підстави відсутні, оскільки позивач у даному позові звернувся із позовом саме до Держави України, як учасника цивільних правовідносин, в особі відповідних органів, а не до відповідачів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 04 березня 2022 року.

Суддя Наумова О.С.