Справа № 495/661/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 березня 2022 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 04.02.2021 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі дійсним.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 03.03.1999 року на Одеській товарній біржі між сторонами було укладено договір №2115/Б купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . З часу укладення договору позивач користується зазначеним вище будинком, здійснює оплату комунальних послуг, проте у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на спірний будинок, тому змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за слідуючими підставами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна №2115/Б від 03.03.1999 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3 зазначеного вище договору, спірний житловий будинок належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом реєстр. №3-5123 від 23.12.1998 року, посвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою м. Одеси та зареєстрованого в Білгород-Дністровському МБТІ за №14-1271 від 18.01.1999 року.

Відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №2115/Б від 03.03.1999 року, на виконання ст.227 ЦК України справжній договір підлягає реєстрації в МБТІ міста Білгород-Дністровського на ім`я ОСОБА_1 .

Однак, відповідно до повідомлення №1204 від 22.09.2021 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» державна реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 , за зазначеним вище договором купівлі-продажу КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» не проводилась.

З наданої до позовної заяви копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна №2115/Б від 03.03.1999 року теж не вбачається, що зазначений вище договір був зареєстрований в встановленому законом порядку згідно законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Так, відповідно до ч.2 ст.227 ЦК УРСР 1963 року, Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З положень ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ч.3. ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно положень ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору, відповідачка ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, однак судом достаменно встановлено, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна №2115/Б від 03.03.1999 року не був зареєстрований у встановленому чинним законодавством порядку, яке діяло на момент його укладення, отже позовні вимоги позивача щодо визнання цього договору купівлі-продажу дійсним, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-XІІ від 10.12.1991 року, ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 15, 344, 392, 397 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 12, 13 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі дійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 10.03.2022 року.

Суддя: