Справа № 450/2493/17 Провадження № 2/450/834/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"07" лютого 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет позову) поділ житлового будинку,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача відповідно до уточнень): Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ житлового будинку як спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1976 року до 19.10.1993 року. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 19.10.1993 року відділом запису актів громадянського стану Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області.

В період шлюбу сторони побудували житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 64,0 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м. (технічний паспорт на житловий будинок складений 26.03.1990 року). Рішенням виконкому Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21.06.1990 року №4 узаконено самовільно перебудований житловий будинок в с. Скнилів на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Рішенням виконкому Пустомитівської районної ради народних депутатів Львівської області від 27.09.1990 року №363 дозволено прийняти його в експлуатацію. Згідно рішення виконкому Скнилівської сільської ради Пустомитівського району від 11.10.1990 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію. Будинок газифікований та електрифікований. Зазначає, що на 2001 рік вони з відповідачем заборгували перед ВАТ «Львівгаз» 2880,89 грн. Оскільки коштів на сплату боргу не було, до житлового будинку було припинено подачу газу. Для погашення заборгованості позивач змушена була поїхати на заробітки в Італію. Кожного разу вона поверталася додому в житловий будинок АДРЕСА_1 і продовжувала в ньому проживати. Заробленими коштами сплачувала борг за спожитий газ. 10.09.2003 року між позивачкою та ВАТ «Львівгаз» була укладена угода №640 про погашення заборгованості за спожитий газ на суму 1800 грн., після сплати яких подачу газу до житлового будинку було відновлено. Зазначає, що за її кошти було проведено ремонт у приміщеннях будинку, дах перекрито бляхою, зовнішні стіни утеплено пінопластом, замінено 6 дверей, встановлено загорожу, а також вона придбала побутову техніку. Комунальні послуги сплачувала та сплачує до цього часу, утримує будинок в належному стані. Відповідач коштами в цьому не допомагав та не допомагає. Оскільки відповідач у 2017 році почав чинити на позивачку психологічний тиск, погрожувати їй, щоб змусити позивачку виселитися з житлового будинку, виникла потреба у його поділі.

Позивач зазначає, що житловий будинок знаходиться на присадибній земельній ділянці орієнтовною площею 0,1000 га, яка не приватизована. Одночасно з поділом житлового будинку просить встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з частками у праві власності на житловий будинок. Оскільки в добровільному порядку сторони дійти згоди щодо поділу житлового будинку не можуть, позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати житловий будинок в АДРЕСА_1 спільним майном подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснити реальний поділ житлового будинку по другому варіанту поділу згідно висновку експерта № 09/10/11 від 22.03.2019 року, встановити порядок користування земельною ділянкою по другому варіанту поділу згідно висновку експерта, визнавши її другим співвласником житлового будинку, а також вирішити питання судових витрат.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки, адвокат Волошин Т.В., подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечив.

Позиція відповідача: відповідач в судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог заперечував, зазначав, що будинок побудували його дід та батько. Пояснив, що його дід ОСОБА_3 склав на нього заповіт на старий глиновалькований будинок, та на цій же земельній ділянці почав будувати новий житловий будинок, у будівництві якого вони з дружиною участі не брали. Зазначав, що на поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою він не погоджується. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань до суду не скеровував.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав, визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у матеріалах справи доказами та з письмової згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

19.09.2017 року ухвала про залишення позовної заяви без руху; 05.10.2017 року заява позивачки про усунення недоліків; 05.10.2017 року ухвала про відкриття провадження у справі; 14.11.2017 року заява позивачки про допит свідків; 12.12.2017 року ухвала про призначення судової будівельно - технічної експертизи; 28.12.2017 року заява позивачки про долучення документів; 28.03.2019 року висновок експерта; 14.05.2019 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 18.06.2019 року заява відповідача про відкладення судового засідання; 18.06.2019 року заява позивачки про долучення документів; 18.06.2019 року уточнена позовна заява; 23.07.2019 року клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання; 19.08.2019 року заява представника відповідача про застосування строків позовної давності; 22.11.2019 року заява представника позивача; 21.01.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів; 21.01.2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 02.03.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 10.04.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 09.06.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 21.10.2020 року заява представника позивача про уточнення позовних вимог; 15.12.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 15.12.2020 року ухвала судового засідання; 09.02.2021 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для укладення мирової угоди; 09.02.2021 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для укладення мирової угоди; 09.02.2021 року ухвала судового засідання; 19.03.2021 року заява адвоката Заяць І.І.; 19.03.2021 року ухвала судового засідання; 14.07.2021 року ухвала судового засідання; 22.09.2021 року ухвала судового засідання; 01.11.2021 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 22.02.1976 року по 19.10.1993 року, який між ними розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області 19.10.1993 року, актовий запис 147.

За час перебування в шлюбі сторони побудували житловий будинок в АДРЕСА_1 . Згідно Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного Львівським бюро технічної інвентаризації 26.03.1990 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 , житловий будинок загальною площею 96,7 кв. м., житловою площею 64,0 кв. м., складається з 4 житлових кімнат, коридору, кухні, кладовки та веранди.

Рішенням виконавчого комітету Скнилівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 21.06.1990 року № 4 вирішено узаконити самовільно перебудований житловий будинок гр. ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної Ради народних депутатів Львівської області від 27.09.1990 року №363 дозволено прийняти в експлуатацію збудований без належно оформленого дозволу житловий будинок гр. ОСОБА_2 в с. Скнилів.

Згідно акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконкому Скнилівської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 11.10.1990 року закінчений будівництвом житловий будинок та господарські приміщення на земельній ділянці гр. ОСОБА_2 в с. Скнилів прийнято в експлуатацію.

Згідно довідки виконавчого комітету Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 31.08.2017 року №266, житловий будинок в АДРЕСА_1 , рахується за гр. ОСОБА_2 . Станом на 31.08.2017 року в даному житловому будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , колишня дружина, зареєстрована з 20.10.1990 року; ОСОБА_4 , син, зареєстрований 20.10.1990 року; ОСОБА_5 , внук, зареєстрований 24.06.2008 року.

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку не приватизована.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на момент будівництва спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, що кореспондується з ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Факт перебування житлового будинку в АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.11.1993 року у цивільній справі №2-474 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення виконкому про визнання права власності на житловий будинок. Вказане рішення залишене без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Львівського облсуду від 23.05.1994 року.

Вищевказаним рішенням від 23.11.1993 року у цивільній справі №2-474 Пустомитівський районний суд Львівської області встановив, що, як видно з довідки Скнилівської сільської ради від 15.10.1990 року №150, двір, на якому збудовано спірний будинок, відносився до робітничих і до 1984 року головою двору рахувався ОСОБА_3 (дід відповідача ОСОБА_2 ). У цьому дворі власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був глиновалькований житловий будинок. 23.04.1980 року ОСОБА_3 склав заповіт на цей старий будинок у користь ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цей глиновалькований будинок, фактично ставши його власником. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований на городі ОСОБА_3 за 15 метрів від того місця, де стояв старий житловий будинок. Будівництво спірного житлового будинку велося самовільно, без отримання на це будь - якого рішення. Таким чином у суді встановлено, що самовільно проведене будівництво спірного житлового будинку узаконене на ОСОБА_2 .

Частинами 4, 5 цієї ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, суд вважає доказаними вищевказані обставини, які визнані учасниками справи та встановлені судовим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.11.1993 року у цивільній справі №2-474 та ухвалою судової колегії в цивільних справах Львівського облсуду від 23.05.1994 року.

Також, в подальшому позивач у справі ОСОБА_1 сплачувала заборгованість перед ВАТ «Львівгаз» за надані послуги з газопостачання, а також, за рахунок зароблених нею коштів в Італії, було здійснено ряд поліпшень спірного житлового будинку та придбано побутову техніку.

Доказів протилежного відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Таким чином, спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є сторонами в даній цивільній справі.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачене статтею 65 СК України.

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

За вимогами ч.1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів палат Касаційного цивільного суду, а саме: постанові від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, постанові від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №334/9028/15-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №756/10797/15-ц, постанові від 04 липня 2019 року у справі №127/3402/15-ц, постанові від 19.09.2019 року у справі № 235/4699/18 та інших.

Правовий висновок про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, у якій на підставі аналізу норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, в тому числі ст.ст.355, 358 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України, викладено правовий висновок про те, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 просить суд здійснити реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між сторонами у справі та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з частками у праві власності на житловий будинок.

З пояснень сторін вбачається, що оскільки між ним склалися неприязні стосунки, мирне врегулювання спору є неможливим, а тому добровільно дійти згоди щодо поділу житлового будинку та вирішити питання користування земельною ділянкою сторони не можуть.

З метою визначення можливості поділу між сторонами спірного житлового будинку, а також встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій він розташований, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.12.2017 року суд призначив у справі судову будівельно - технічну експертизу.

Як вбачається з висновку судового експерта Львівського НДІСЕ №09/10/11 від 22.03.2019 року у цивільній справі №450/2493/17, огляд об`єкта дослідження проводився експертом в присутності позивача по справі ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Експерт не був допущений відповідачем ОСОБА_2 до проведення огляду та обмірів частини приміщень житлового будинку, а також господарських будівель та споруд. При проведенні огляду експертом було виявлено, що у житловому будинку АДРЕСА_1 , здійснено часткове перепланування, внаслідок чого були змінені внутрішні площі приміщень. Також експертом виявлено наявність неінвентаризованих сходів до даного житлового будинку.

У зв`язку з цим, експерт клопотав про надання додаткових матеріалів, а саме технічного паспорту на будинковолодіння, що за адресою АДРЕСА_1 із врахуванням здійснених перепланувань та із заповненням сторінки технічного паспорту «План - схема земельної ділянки» із позначенням на ній усіх будівель та споруд літерами відповідно до інвентаризації.

Відтак, на замовлення позивачки ОСОБА_1 ОКП ЛОП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 23.10.2018 року. Згідно нового технічного паспорту житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 95,4 кв. м., житловою площею 64,0 кв. м., складається з 4 житлових кімнат, коридору, кухні, комірки, веранди та санвузла.

Згідно з висновком експерта №09/10/11 судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи по цивільній справі від 22.03.2019 року:

1.Ринкова вартість будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в цінах станом на час проведення дослідження, становить 1 538 897 грн.

2.Судовим експертом запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , по Ѕ ідеальній частині між двома співвласниками (Таблиця №1, додатку №1 до висновку та Таблиця №2, додатку №1 до висновку).

3.У відповідності з топографічним планом земельної ділянки, виконаним ФОП ОСОБА_7 , інженером - геодезистом ОСОБА_8 , площа фактичного користування земельною ділянкою становить 0,1366 га.

З огляду на запропоновані експертом варіанти поділу житлового будинку на АДРЕСА_1 , враховуючи частки співвласників (по Ѕ), фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався між ними, можливість ефективної експлуатації будівлями та здійснення догляду за ними, а також вимоги державних будівельних норм та правил, експертом запропоновано два найдоцільніших варіанти порядку користування земельною ділянкою за даною адресою (Таблиця №3 додатку №1 до висновку та Таблиця №4 додатку №1 до висновку) по Ѕ ідеальній частині між двома співвласниками, у відповідності до запропонованих варіантів розподілу житлового будинку.

Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

В правовій позиції, висловленій у постанові від 15.05.2017 у справі № 6-841цс16 ВСУ зауважив, що передбачене статтею 318 ЦК України право власника користуватися своїм майном на власний розсуд повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними та у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

ВСУ вказав, що при вирішенні спору та, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Із заяви позивачки ОСОБА_1 від 18.06.2019 року та заяви представника позивачки, адвоката Волошина Т.В. від 21.10.2022 року вбачається, що позивач та її представник схиляються до другого варіанту поділу житлового будинку та другого варіанту порядку користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 згідно висновку експерта №09/10/11 від 22.03.2019 року. Позивач ОСОБА_1 просить визнати її другим співвласником житлового будинку, оскільки у них з відповідачем склався такий добровільний порядок з 2000 року.

Відповідач та його представник своїх пропозицій щодо варіанту поділу житлового будинку та варіанту порядку користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 згідно висновку експерта №09/10/11 від 22.03.2019 року суду не надали, як і не надали мотивованих заперечень стосовно заявлених позивачем уточнених позовних вимог.

Стосовно наявної в матеріалах справи заяви представника відповідача, адвоката Заяць І.І., про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Так, представник відповідача у поданій суду заяві стверджує, що позивач, звертаючись до суду окрім позовної вимоги про реальний поділ житлового будинку з вимогою про визнання її другим співвласником житлового будинку, позивач пропустила строк звернення до суду з цією вимогою. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що шлюб між сторонами був розірваний ще 19.10.1993 року, тобто понад 26 років до моменту подання уточненої позовної заяви. Відтак, позивач не скористалася своїм правом на визнання права власності у спільному майні подружжя в межах термінів позовної давності, заяву про відновлення строку позовної давності та доказів поважності причин пропуску суду не представила, а, отже, пропустила строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розлученого подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно зі статтею 11 цього Кодексу, у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Аналогічні за змістом положення містяться в ст. 72 СК України.

У частині другій пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право ні шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачка знала про перешкоджання відповідачем реалізації її права на житловий будинок як спільне майно подружжя, саме починаючи з наступного дня після розірвання шлюбу, про що наголошує у своїй заяві представник відповідача. Водночас на відповідача та його представника для обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності покладається обов`язок доведення того факту, що перешкоджання позивачу реалізації права на спільно набуте у шлюбі майно розпочалося саме з моменту розірвання шлюбу між сторонами, чого відповідачем зроблено не було. Подана представником відповідача заява не містить жодних доказів, які б свідчили, що позивачка знала про порушення свого права раніше. Більше того, позивачка зареєстрована та, незважаючи на розірвання шлюбу з відповідачем, проживає в спірному житловому будинку з 20.10.1990 року по даний час, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Скнилівської сільської ради від 31.08.2017 року №266, продовжувала вести домашнє господарство, утримувала будинок та сплачувала комунальні послуги.

Перешкод у її користуванні житловим будинком відповідач не чинив.

Судом встановлено, що у 2017 році відповідач після конфлікту з позивачкою почав не допускати її до їхніх синів, погрожувати, заявляв, що у спірному будинку позивачці нічого не належить та що він є єдиним власником будинку, що зумовило позивачку звернутися до суду.

Тому питання поділу спільного сумісного майна подружжя виникло під час дії СК України, та при його вирішенні застосуванню підлягають норми СК України (пункт 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, відповідно до якого цей Кодекс набуває чинності з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності).

Згідно висновку ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майне зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач у даній позовній заяві, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи,

Також, судом встановлено, що запропонований експертом другий варіант розподілу житлового будинку, та другий варіант порядку користування земельною ділянкою, до якого схиляється позивач, не має відхилень від ідеальних частин співвласників та відповідає фактичному порядку користування між співвласниками приміщеннями житлового будинку.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про підставність заявлених позивачем вимог, а також можливість проведення реального розподілу спірного житлового будинку між співвласниками по Ѕ ідеальній частці та встановлення порядку користування земельною ділянкою, згідно з другим варіантом розподілу житлового будинку та другим варіантом порядку користування земельною ділянкою висновку експерта № 09/10/11 судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи по цивільній справі від 22.03.2019 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 139, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню сума понесених витрат на проведення судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст.ст.60, 63, 65, 69,70, 71 СК України, ст.ст.355, 358, 364, 369, 372 ЦК України, суд , -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити повністю.

Визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Здійснити реальний розподіл житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 по Ѕ ідеальній частині між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно Висновку експерта № 09/10/11 судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи по цивільній справі від 22.03.2019 року (Таблиця №2, додатку №1 до висновку).

Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_2 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв. м.: веранда І площею 3,1 кв.м.; частина приміщення коридору 1-2 площею 6,3 кв.м.; житлова кімната 1-5 площею 17,1 кв.м.; житлова кімната 1-6 площею 13,2 кв. м.; санвузол 1-7 площею 5,7 кв. м.; комірка 1-8 площею 2,3 кв. м. (жовтий колір Таблиці №2, додатку №1 до висновку).

Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв. м.: кухня 1-1 площею 8,4 кв.м.; частина приміщення коридору 1-2 площею 5,6 кв.м.; житлова кімната 1-3 площею 13,5 кв.м.; житлова кімната 1-4 площею 20,2 кв.м. (зелений колір Таблиці №2, додатку №1 до висновку).

Встановити співвласникам житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 по Ѕ ідеальній частині земельної ділянки у відповідності до розподілу житлового будинку згідно Висновку експерта № 09/10/11 судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи по цивільній справі від 22.03.2019 року (Таблиця №4, додатку №1 до висновку).

Надати в користування ОСОБА_2 Ѕ ідеальну частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0431 га з наступними геометричними розмірами по периметру від точки А (за ходом годинникової стрілки): 3,77; 0,40; 9,81; 4,95; 27,17; 12,38; 17,17; 12,89; 12,36; 6,78 м. п. (жовтий колір Таблиці №4 додатку №1 до висновку).

Надати в користування ОСОБА_1 Ѕ ідеальну частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0431 га з наступними геометричними розмірами по периметру від точки А (за ходом годинникової стрілки): 14,33; 19,21; 20,01; 8,00; 27,17; 4,95; 9,81; 0,40; 3,77 м. п. (зелений колір Таблиці №4 додатку №1 до висновку).

Надати в спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 0,0504 га, зокрема, в зоні розташування господарських споруд, в`їзних воріт та входу у житловий будинок, з наступними геометричними розмірами (від точки В за ходом годинникової стрілки): 24,33; 21,11; 17,80; 3,88; 5,67; 4,83; 4,05; 4,07; 6,27 м. п. (синій колір Таблиці №4 додатку №1 до висновку).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3311,53 (три тисячі триста одинадцять) гривень 53 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12870,00 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 коп. сплачених коштів за проведення судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп. сплачених коштів за виготовлення топографічного плану земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 557,70 (п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 70 коп. сплачених коштів за виготовлення технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Пустомитівський районний суд Львівської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає: АДРЕСА_3 .

СуддяД. А. Кукса