ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/396/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2125/21 Категорія: 305010300 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргуУправління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Управління Державної казначейської служби України у м. Черкаси Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування позову вказував, що 04 грудня 2012 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області, неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України , і призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі реально. На підставі ст. 71 КК України, позичу остаточно визначено до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; з початком строку - з 04.12.2012 року.

05.02.2013 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Черкаського районного суду від 04.12.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд, міру запобіжного заходу змінено на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти із зали апеляційного суду.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27.03.2013 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Черкаського району Черкаської області на додаткове розслідування.

В подальшому, постановою слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За таких обставин вважає, що внаслідок незаконного його утримання під вартою він пережив значний психологічний стрес, особливо під час незаконного утримання в слідчому ізоляторі, майже цілий рік ( з моменту відкриття кримінального провадженні і до моменту його закриття) він не міг вести звичний спосіб життя, йому доводилось постійно витрачати час на доказування своєї невинуватості у вчиненні саме кримінального правопорушення, порушились звичні соціальні зв`язки та виникла напруженість у відносинах з близькими та рідними , перебуваючи під слідством не міг знайти собі повноцінної роботи , що негативно вплинуло на його моральний та психологічний стан. Зважаючи на вказане обсяг моральних страждань, що підлягає відшкодування в грошовому еквіваленті становить 250 000 грн.

А тому, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 500 000 грн.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року задоволено клопотання представника позивача. Змінено Управління Державної казначейської служби України у Черкаській області як відповідача по справі, на належного відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Черкаси Черкаської області.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 12 214 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дослідивши надані докази у їх сукупності та повноті, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд зауважує, що позивачем у позовних вимогах наголошується на моральних стражданнях, які він зазнав внаслідок незаконного утримання під вартою.

Також суд зазначив, що ОСОБА_1 перебував під вартою з 04.12.2012 року по 05.02.2013 року.

Суд погоджується з тим, що під час перебування ОСОБА_1 під вартою він дійсно був позбавлений нормальних життєвих зв`язків і мусив докласти зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим є за доцільне стягнути кошти на користь позивача 12 214 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди за той час, що він перебував під вартою , за два місяці і 1 день. Дана сума обґрунтована тим, що відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6 000 грн.

У рішенні зазначено, що крім того, позивач зазначив, що майже цілий рік з моменту відкриття кримінального провадження і до його закриття не міг вести звичний спосіб життя. Однак, на обгрунтування даних доводів, позивач не надає будь-яких доказів на підтвердження того з якого часу він перебував під слідством, які протягом всього часу міри запобіжного заходу відносно нього були обрані, і яким чином вони перешкоджали йому вести звичний спосіб життя. Позивачем також не доводиться той факт, що під час перебування під слідством чи судом він був у поруках роботи, однак не зміг її отримати, через відкрите кримінальне провадження. Позивачем не підтверджено тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації , час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, викликаних перебуванням його під слідством і судом, в зв`язку з чим суд вважає недоведеним факт понесення позивачем моральних страждань під час перебування під слідством та судом і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області вказує, що рішення суду незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах, а тому просило його скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Управління вважає необхідним зауважити, що позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо страждань, які він зазнав внаслідок незаконного утримання під вартою, а також докази, що саме притягнення позивача до відповідальності спричинило наслідки.

Вважає, що в рішенні суду першої інстанції не наведено жодних доказів наявності завдання позивачу моральної шкоди, не наведено доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями органу прокуратури, сам факт притягнення особи до кримінального відповідальності не може слугувати безумовною підставою наявності моральної шкоди та її відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також зазначено, що в п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року по справі № 752/17832/14-ц вказано - визначаючи розмір відшкодування , суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05.02.2013 року, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.12.2012 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а справа передана на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому його складі. У звязку із скасуванням вироку суду, яким ОСОБА_1 взято під варту, міру запобіжного заходу ОСОБА_1 змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти із зали апеляційного суду негайно.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27.03.2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Черкаського району Черкаської області на додаткове розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено у виді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області - лейтенанта міліції Питель Ю.М. від 08.10.2013 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000011 від 22.04.2013 року відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду 500 000 грн.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст. 4 Закону).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене є підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Судом першої інстанції вірно врахований правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в тій частині, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлена мінімальна заробітна плата у розмірі: з 1 січня - 6 000 грн, з 01 грудня - 6 500 грн

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12 214 грн, оскільки у останнього виникло право на відшкодування шкоди у зв`язку із перебуванням під вартою з 04.12.2012 року по 05.02.2013 року.

Не варті уваги доводи Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області в частині ненадання позивачем доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не наведено доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням органу прокуратури.

Доведення права особи на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним перебуванням її під слідством та судом гарантує особі відшкодування мінімального розміру моральної шкоди, встановленої законом, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбачає незаконність її перебування під слідством та судом, а отже і понесення певних негативних втрат морального характеру. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди органом досудового розслідування підтверджується безпідставним триманням позивача під вартою.

При цьому судом вірно враховані конкретні обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на позивача, тривалість його перебування під вартою, глибину переживань у зв`язку з перебуванням під вартою, змін у житті, а також засади розумності, виваженості та справедливості.

Посилання Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області на п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14 щодо застосування принципів розумності, справедливості та співмірності при визначенні розміру відшкодування та недопущення безпідставного збагачення особи не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки зазначені у постанові висновки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, виходячи із гарантованого державою мінімуму.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2022 року.

Судді: