П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/3001/21

Провадження № 22-ц/4815/420/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Левчук О.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

07.07.2021 року у м. Рівне

Рівненської області без фіксування судового процесу за

допомогою звукозаписуючого технічного засобу

Повний текст рішення складено: 13.07.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач1 - ОСОБА_2 ;

відповідач2 - ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Столяр Михайло Васильович і Тимошенко Оксана Василівна ;

відповідача1 - адвокати Тищук Катерина Павлівна і Марчук Руслан Іванович ;

за участі: сторін і їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії та в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії та в порядку спадкування за законом. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_6 , якому на праві власності належала ј частка квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_6 його спадкоємцями (перша черга) були ОСОБА_7 (батько позивача) і ОСОБА_8 , що і успадкувала зазначену спадщину (1/4 частка спірної квартири) після її відкриття. Між тим, ОСОБА_7 не успадкував свою частку у спадщині, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 він також помер, однак на момент відкриття спадщини він був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1 . Тому позивач вважає, що його батько прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності належала ј частка квартири АДРЕСА_1 . Після відкриття спадщини позивач звернувся до нотаріуса за її прийняттям, проте йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Натомість відповідачем1 його звернення про надання свідоцтва про право на спадщину та правовстановлюючих документів залишено без розгляду, а аналогічне звернення його адвоката не було їй вручено. Також він звертався до Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", де йому відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

З цих міркувань просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно за законом в порядку спадкової трансмісії на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 як частину спадкового майна ОСОБА_6 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно за законом на ј частку квартири АДРЕСА_1 як частину спадкового майна ОСОБА_7 .

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, просила скасувати його та ухвалити нове - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

На її обґрунтування вказувалося про хибність висновків суду про те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 з ним проживав ОСОБА_7 , оскільки останній проживав на той час у с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . При цьому звертала увагу, що місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації, тому суд помилково застосував спадкову трансмісію, не врахувавши, що шестимісячний строк для прийняття спадщини минув.

Залишено без уваги і те, що позивач, маючи обов`язок з утримання ОСОБА_7 як свого батька, який був непрацездатним, знехтував ним. Так, з 25 серпня 2015 року по 29 листопада 2019 року ОСОБА_7 перебував у змушений був проживати у Комунальному закладі "Здолбунівський будинок-інтернат". Також до матеріалів позову не долучено письмової заяви щодо нотаріальної відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що належним відповідачем у справі повинен бути орган місцевого самоврядування, а не вона та ОСОБА_3 .

З огляду на це вважав неправильно застосованими норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ч. 3 ст. 1268, ст.ст. 29, 1276, 392, 1218, 89 ЦК України, ст. 202 СК України, а також положення Закону України "Про нотаріат".

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача до обох відповідачів, оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 спадщину - 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 прийняв у порядку спадкової трансмісії його син ОСОБА_7 , постійно проживаючи зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовившись від неї.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 його частку у зазначеній квартирі (1/4) як спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса прийняв ОСОБА_1 , однак йому свідоцтво про право на спадщину нотаріусом видано не було.

З наведених міркувань позов до ОСОБА_14 та ОСОБА_3 задоволено і визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом у порядку спадкової трансмісії на 1/8 частку спірної квартири та право власності на спадкове майно за законом на її ј частку.

Проте частково з таким судовим рішенням погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються та стверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 17.01.2018, актовий запис № 730, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що також не оспорюється і підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 22.11.2019, актовий запис № 273.

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.08.2009 Виконавчим комітетом Рівненської міської ради, видно, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності таким особам: ОСОБА_15 - ј частки, ОСОБА_3 - ј частки, ОСОБА_6 - ј частки та ОСОБА_7 - ј частки.

Копія довідки № 5610/14-110 від 20.01.2017, виданої Рівненським міським відділом Управлінням державної міграційної служби України для ОСОБА_7 , свідчить, що ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 08.10.1980 по 18.05.2011; був знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю.

Згідно з копією довідки № 5610-160/5610.2-21 від 30.01.2021, виданої Рівненським міським відділом Управлінням державної міграційної служби України для ОСОБА_1 , ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 09.07.1994 по 19.08.2015; був знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю.

Листом №39/01-16 від 19.04.2021 Першою Рівненською державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_1 у наданні тієї інформації, чи був зареєстрований ОСОБА_7 як спадкоємець після свого померлого батька ОСОБА_6 та чи видавалось для ОСОБА_7 свідоцтво про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 .

З копії листа №6 від 04.01.2021 вбачається, що Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" виконавчого комітету Рівненської міської ради також відмовлено ОСОБА_1 у видачі дубліката свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна.

З довідки від 01.12.2020, виданої приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. для ОСОБА_1 , встановлено, що спадкова справа № 67/2019 щодо майна, належного ОСОБА_7 , знаходиться в провадженні цього нотаріуса, єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_1 ; свідоцтво про право на спадщину у даній спадковій справі не видавалось.

Відповідно до спадкової справи № 114/2020, заведеної Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 02.04.2020, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , після його смерті було подано заяву про прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 і 02.04.2020 їй державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала 1/8 (1/2 частка від ј частки, що належала спадкодавцю) частки квартири АДРЕСА_1 .

Зі спадкової справи № 67/2019, заведеної приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу, Рівненської області Бондаренком О.В. 29.11.2019, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , видно, що після його смерті було подано заяву про прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 28.02.2020 та ОСОБА_1 29.11.2019.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1261, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу права спадкування ОСОБА_1 своєї частки у спадщині після смерті батька - ОСОБА_7 та після смерті свого діда - ОСОБА_6 , частину у спадщині після якого прийняв ОСОБА_7 , постійно проживаючи з ним на момент смерті спадкодавця.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних прав і обов`язків до застосування підлягають норми ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 3/8 (1/8 + ј) частки квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим суд, задовольняючи вимоги у частині визнання права на 1/8 частку спірного нерухомого майна, помилково застосував норму ст. 1276 ЦК України щодо спадкової трансмісії, а також хибно вважав належним відповідачем і ОСОБА_3 .

Так, згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Між тим, ОСОБА_7 прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, хоча і не одержав свідоцтва про право на спадщину.

Ці факти також засвідчено і в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 02 квітня 2020 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 (а.с. 69).

Тобто висновки та вказівки суду про спадкування ОСОБА_1 1/8 частки спірної квартири у порядку спадкової трансмісії суперечать вимогам закону і обставинам справи, а тому норма ст. 1276 ЦК України не регулює спірних відносин.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (14-473цс18) звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тому колегія суддів з урахуванням матеріалів справи вважає за необхідне не застосовувати норму ст. 1276 ЦК України, на яку покликається ОСОБА_1 як на підставу для задоволення його позову.

Окрім того, задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_3 як одного з відповідачів, з чим погодився суд попередньої інстанції, також є хибним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ОСОБА_3 є одним із співвласників квартири АДРЕСА_1 з розрахунку ј частки відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 2009 року, що видане Виконавчим комітетом Рівненської міської ради. В той же час він не є спадкоємцем першої чи другої черг після відкриття спадщини в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 і ОСОБА_16 . Тобто є очевидним, що він, на відміну від ОСОБА_2 , не порушував, не оспорював і не міг не визнавати суб`єктивних цивільних прав позивача.

Як наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

При цьому Верховний Суд вказував, що це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, є неналежним відповідачем. Установлення умови відсутності у відповідача обов`язку відповідати за таким позовом є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

До аналогічних висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, зазначаючи, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч. 1 ст. 33 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. А відтак визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, тому в задоволенні вимог до нього слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права при вирішенні справи, то колегія суддів з ними погодитися не може.

Згідно з ч. 1 ст. 317, ст.ст. 321, 392 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як убачається, ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 у розмірі 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 , а після його смерті ОСОБА_1 прийняв спадщину у розмірі 3/8 часток цієї квартири (1/8 + ј).

Не можна погодитися із аргументами заявника про те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_7 проживав у іншому населеному пункті, що виключало застосування правил ст. 1268 ЦК України. Так, обставина постійного проживання ОСОБА_7 із спадкодавцем на час відкриття спадщини є доконаним фактом, що встановлений свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 квітня 2020 року, яке видане державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори, а також змістом заяви ОСОБА_2 від 02 квітня 2020 року, де вона сама вказує, що ОСОБА_7 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Поготів, допитаний у засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 показав, що він є чоловіком відповідача. При цьому вказував, що ОСОБА_7 за період десять-одинадцять місяців до смерті ОСОБА_6 мешкав у іншому населеному пункті - с. Малий Шпаків Рівненського району Рівненської області. Однак він час від часу навідувався до квартири АДРЕСА_1 , провідував свого батька, тобто зв`язок не втратив, а за таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим, що його постійним місцем проживання, в т.ч. і на день відкриття спадщини в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , є саме ця квартира.

Необґрунтованими є посилання автора апеляційної скарги про відсутність письмової заяви щодо нотаріальної відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, адже на а.с. 14 міститься роз`яснення приватного нотаріуса Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області від 07 грудня 2020 року, де зазначається про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, позивачем не надано оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкоємцеві та витягу з реєстру прав власності, а тому рекомендовано звернутися до суду за вирішенням правовідносин з приводу спадщини до суду.

Решта доводів заявника на увагу апеляційного суду не заслуговують через їх голослівність та безпідставність, а тому їх відхилено.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є частково неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до частково помилкового вирішення справи.

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 3, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого звільнено ОСОБА_1 , слід покласти на ОСОБА_2 , а понесені нею судові витрати при поданні апеляційної скарги відшкодовані не можуть бути через задоволення вимог позивача по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 (три восьмих) квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень судового збору.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні вимог про ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно порядку спадкової трансмісії та в порядку спадкування за законом.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: невідомий; паспорт серії НОМЕР_4 виданий 11 січня 2010 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області.

Повний текст постанови складено: 22.03.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків