Справа №345/3888/21
Провадження № 2/345/228/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування", про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 98990,00 грн., а також 20 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Позов мотивує тим, що 19.05.2021 року о 12.45 год. в с. Боднарів Калуського району відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що є у його власності.

17.06.2021 року постановою Калуського міськрайонного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Діями ОСОБА_2 позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 221 113,16 грн.. що підтверджується розрахунком розміру страхового відшкодування на підставі звіту №303/06/21 від 03.06.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Страховою компанією «Просто-страхування» ОСОБА_1 на основі розрахунку розміру відшкодування виплачено страхове відшкодування у розмірі 122 123,16грн. Так як сума страхового відшкодування не покриває повністю витрат на відновлювальний ремонт чи придбання іншого аналогічного автомобіля марки «Форд Мондео», з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача, щоб останній відшкодував різницю вартості відновлюваного ремонту. Водночас відповідачем такі звернення позивача залишено без жодного реагування.

Також позивач зазначає, що протягом тривалого часу у зв`язку із пошкодженням автомобіля йому довелося переживати душевні хвилювання та самостійно шукати шляхи вирішення даної проблеми, оскільки належний йому транспортний засіб «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП ще й досі знаходиться у пошкодженому стані через брак коштів та неможливістю продажу пошкодженого автомобіля. Також внаслідок спричиненої відповідачем ДТП була госпіталізована дружина позивача ОСОБА_4 та дочка, які на момент ДТП знаходились в автомобілі та ними перенесено психологічний стрес, а лікарем Калуської ЦЛР призначено амбулаторне лікування. Багато справ, запланованих раніше, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі був змушений відмовитися, що спричинило проблеми з роботою та додатовим заробітком. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

За таких обставин позивач змушений звернутися із вищевказаним позовом до суду.

12.11.2021 року Калуським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 98990,00 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень майнової шкоди та 5000,00 (п`ять тисяч гривень) гривень моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 1579,00 грн. судового збору та 4409,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

21.12.2021 року представником відповідача було подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11.01.2022 року заяву представника відповідача було задоволено, заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2021 року скасовано та призначити справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали від 11.01.2022 року представник відповідача отримав 12.01.2022 року. Водночас у строк, встановлений в ухвалі про скасування заочного рішення, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Третій особі копія ухвали від 11.01.2022 року надсилалася у встановленому законом порядку, водночас суду не надано письмових пояснень.

За таких обставин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.05.2021 року о 12.45 год. в с. Боднарів по вул. Шевченка, 14 Калуського району відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Форд Мондео д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, та який по інерції вчинив зіткнення із автомобілем Фольцваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР.

Вину ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП встановлено постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2021 року (справа №345/2125/21), якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та обрано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова суду набрала законної сили 29.06.2021 року (а.с.9).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП встановлена постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2021 року, яка набула законної сили. Будь-яких клопотань про призначення незалежної експертизи щодо дослідження механізму виникнення ДТП стороною відповідача не було заявлено.

Загальний порядок відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте? із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Вказана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до звіту №303/06/21 від 03.06.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного на замовлення АТ «Просто-страхування» було встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 19.05.2021 року, становить 221 113,16 грн. (а.с.15-29).

Матеріалами справи встановлено, що АТ «Просто-Страхування» було виплачено на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 122 123,16 грн.

Покликання представника відповідача, що ліміт страхового відшкодування при цьому не був вичерпаним, оскільки становив більшу суму, є голослівними та не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження страхової суми (ліміту суми страхового відшкодування), у межах якої страховик був зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідного договору страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , стороною відповідача до матеріалів справи не було долучено.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, відповідачем не доведено, що виплачена АТ «Просто-Страхування» на користь позивача сума страхового відшкодування була меншою, ніж страхова сума, яка була зазначена у договорі страхування.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 98990,00грн. (221113,16 - 122123,16 грн.) майнової шкоди.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд враховує, що позивач є власником автомобіля «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 . У зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП позивач змушений був змінити звичний спосіб життя, а саме і на даний час не має змоги користуватися власним автомобілем, у зв`язку із браком коштів для його відновлення. Також суд враховує, що на момент ДТП позивач перебував в автомобілі, що само по собі є стресовою ситуацією. Крім того, внаслідок спричиненої відповідачем ДТП була госпіталізована дружина позивача та дочка, які на момент ДТП знаходились в автомобілі та ними перенесено психологічний стрес, а лікарем Калуської ЦЛР призначено амбулаторне лікування (а.с.10,11).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину страждань, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що в цій частині позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди.

При цьому покликання сторони відповідача, що страховик, здійснюючи виплату страхового відшкодування, включає відшкодування моральної шкоди, яка становить 5% від суми матеріального збитку, не заслуговують на увагу. Ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, відшкодовується страховиком лише потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування моральної шкоди власне страховою компанією за шкоду, яка заподіяну майну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1579,00 грн. судового збору (а.с.7) та 4409,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с.36-37), пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.13, 81, 109, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_2 , 98990,00 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень майнової шкоди та 5000,00 (п`ять тисяч гривень) гривень моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 1579,00 грн. судового збору та 4409,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 28.03.2022 року.

Суддя