ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1340/22 Справа № 196/1171/19 Суддя у 1-й інстанції - Руснак А. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - виконавчий комітет Китайгородської сільської ради Дніпропетровської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з, уточненим 18 червня 2021 року, позовом до ОСОБА_1 , треті особи - виконавчий комітет Китайгородської сільської ради Дніпропетровської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 27 січня 2017 року вона познайомилась з ОСОБА_1 та вони стали проживати разом без реєстрації шлюбу. У липні 2017 році вона дізналась, що вагітна та ОСОБА_1 , сказавши, що не буде брати участь у вихованні дитини, покинув її.

Вказувала, що на початку жовтня 2017 року він повернувся та став усіляко їй допомагати, втім на початку грудня 2017 року знов її покинув. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина та батьком, з її слів був, записаний ОСОБА_3 .

Зазначала, що відповідач приходив в пологовий будинок та провідував її. Батьки ОСОБА_1 внука визнають та зустрічались з ним. На день народження сина на один рік надіслали подарунок. ОСОБА_1 ніби і визнає сина, але аліменти чи допомогу на утримання сина у добровільному порядку відмовляється надавати.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком її сина та повинен брати участь у його матеріальному забезпеченні, він являється приватним підприємцем, має постійний заробіток та змогу сплачувати аліменти, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро Дніпропетровської області; зобов`язати Царичанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області внести до актового запису про народження №56, складеного 13 квітня 2018 року Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зміни: відомості про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказати « ОСОБА_1 »; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження дитини і до досягнення повноліття; стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпро Дніпропетровської області, актовий запис про народження №56, матір`ю якого зазначена ОСОБА_2 . Зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести до актового запису №56 від 13 квітня 2018 року, вчиненого Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про народження дитини ОСОБА_4 , наступні зміни: виключити з актового запису №56 Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зробленого 13 квітня 2018 року про народження ОСОБА_4 , відомості про ОСОБА_3 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відомості про батька дитини ОСОБА_4 вказати « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Дніпропетровськ, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду беззаперечних доказів того, що він є батьком її дитини. Факт батьківства може бути встановлений тільки висновком судово-генетичної експертизи, який відсутній. Він не ухилявся від участі в експертизі, його не було повідомлено про її час та місце.

16 грудня 2021 року позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала, що відповідач є батьком, що вірно установлено судом першої інстанції. Відповідач зловживав своїми процесуальними правами уникаючи судових засідань та не з з`явився до медичної установи для участі в експертизі.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в січні 2017 року позивач познайомилася з відповідачем ОСОБА_1 , після чого вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу.

В липні 2017 року ОСОБА_2 дізналася, що вагітна, після чого відповідач відмовився приймати участь у вихованні дитини та залишив останню.

Пізніше ОСОБА_1 змінив своє відношення до позивача та намагався турбуватися про неї, купувати ліки та разом з нею відвідували лікаря.

На початку грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 остаточно припинив відносини з позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 квітня 2018 року), актовий запис за №56. Батьком дитини записано " ОСОБА_3 " відповідно до вимог ст.135 СК України зі слів матері.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року за клопотанням позивача призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" (т.1 а.с.103,104).

Однак, 06 квітня 2021 року вищевказана ухвала була повернута до суду без виконання у зв`язку із тим, що в призначені дати ОСОБА_1 на відбір зразків крові не з`явився, жодних належних та допустимих доказів поважності причин неявки чи неможливості своєї явки для проведення вказаної експертизи суду не надав (т.1 а.с.167).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проігнорував виклики, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні судово-генетичної експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась судово-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітнього. З врахуванням того, що відповідач є батьком дитини, вважав за необхідне внести зміни до актового запису про народження дитини та стягнути з нього аліменти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

У пункті четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині третій статті 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша статті 135 СК України).

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Згідно із положеннями частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року за клопотанням позивача призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР".

06 квітня 2021 року вищевказана ухвала була повернута до суду без виконання у зв`язку із тим, що в призначені дати ОСОБА_1 на відбір зразків крові не з`явився, жодних належних та допустимих доказів поважності причин неявки чи неможливості своєї явки для проведення вказаної експертизи суду не надав.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не з`явився до експертної установи виключно тому, що його не було попереджено про експертизу відхиляються, оскільки він достименно знав про наявність ухвали Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року про призначення у справі судово-генетичної експертизу, оскільки він оскаржував її в апеляційному порядку.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 питання про призначення судово-генетичної експертизи не ставив.

За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини четвертої статті 12, частин другої, третьої статті 13 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (пункт 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3).

Установивши, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд правомірно ухвалив рішення про зобов`язання Царичанського районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області внести до актового запису про народження №56, складеного 13 квітня 2018 року Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зміни: відомості про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказати « ОСОБА_1 ».

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суди попередньої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12,81,89 ЦПК України, керуючись вимогами статей 180,182 СК України, виходив із того, що відповідач як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на утримання сина на користь матері аліментів у розмірі 2 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.