Справа № 159/933/22
Провадження № 2/159/642/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Регіональна філія Львівська залізниця Виробничий структурний підрозділ «Ковельська дистанція колії») про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Обґрунтування вимог:

ОСОБА_1 працює у відповідача черговим по переїзду 3 лінійної дільниці Регіональної філії Львівська залізниця Виробничого структурного підрозділу «Ковельська дистанція колії». Наказом № 10/к від 13.01.2022 року його було відсторонено від роботи з 14.01.2022 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Позивач вважає, що, відповідно до трудового договору, він не має перед відповідачем зобов`язання проходити щеплення проти COVID-19, а відповідач не має повноваження відстороняти його від роботи з підстави відсутності щеплення.

Заперечення відповідача:

Відповідач вважає, що він зобов`язаний був відсторонити позивача від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 і підстави для такого відсторонення у нього виникли вже 09.12.2021. Процедура відсторонення була дотримана ним повною мірою.

В позові слід відмовити повністю.

ОСОБА_1 працює у відповідача черговим по переїзду 3 лінійної дільниці Регіональної філії Львівська залізниця Виробничого структурного підрозділу «Ковельська дистанція колії». Наказом № 10/к від 13.01.2022 року його було відсторонено від роботи з 14.01.2022 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Мотивувальна частина наказу № 10/к про відсторонення позивача викладена наступним чином:

«Керуючись статтею 46 КЗпП, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 01.11.2021 № 2393, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236».

Важливим є те, що першим днем, коли у позивача виник обов`язок зробити щеплення від COVID-19 і, відповідно, коли у відповідача виникли право і обов`язок контролювати виконання позивачем цього обов`язку, було 09 грудня 2021 року день набрання чинності Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Цими змінами Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням доповнений пунктом шостим:

«Обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

…6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.».

Поряд з цим, згідно змін, що були внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096, постанова № 1236 доповнена пунктом 41-6 такого змісту:

41-6. Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.».

Перелік, про який йдеться у згаданому пункті, набрав чинності 08.11.2021, разом з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153.

Саме цим переліком було визначене коло осіб, щодо якого має здійснюватись контроль, передбачений пунктом 41-6, який процитований вище.

До цього кола осіб, з 09.12.2021, згідно згаданих вище змін, став входити і позивач.

До 09.12.2021 у переліку не було згаданого вище пункту 6, а отже позивач не відносився до кола осіб, за якими мав здійснюватися контроль, тому ніякі вимоги, обов`язкові до виконання, з юридичними наслідками як санкцією за їх невиконання, до позивача зі сторони відповідача не могли бути застосовані.

Усі передбачені пунктом 41-6, який процитований вище, дії щодо позивача відповідач мав розпочати не раніше 09.12.2021 року.

Цього дня і пізніше до відома позивача, тепер уже офіційно, з юридичними наслідками в разі ігнорування, мала бути доведена необхідність зробити щеплення від COVID-19, роз`яснений позивачу порядок проведення такого щеплення.

Судом встановлено, що позивач був попереджений роботодавцем про намір відсторонити останнього від роботи у зв`язку із відмовою від вакцинації.

Позивач був відсторонений від роботи не відразу, коли вакцинація стала обов`язковою, не з 09.12.2021, а більше ніж через місяць від цієї дати 13.01.2022 року. Тобто, роботодавець надав позивачу більш ніж достатній строк для того щоб визначитися з вакцинацією, пройти необхідні медичні обстеження, обрати вакцину, вилікувати захворювання, які тимчасово перешкоджають вакцинації, тощо. Те, що за цей більш ніж достатній строк позивач не надав адміністрації документи щодо вакцинації, свідчить лише про те, що він насправді відмовився від вакцинації і не бажав нею займатися. А такі дії є законною підставою для відсторонення від роботи.

Наведені позивачем доводи, які фактично заперечують вакцинацію, є непереконливими. Позивач не довів, що його інтерес, спрямований на заперечення вакцинації, перевищує суспільний інтерес у такій вакцинації. Зокрема, не довів, що вакцинація може якимось чином позначитися на його здоров`ї, чи призведе до якихось негативних наслідків у його житті.

За змістом ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Щодо обов`язковості вакцинації для працівників з наведеного вище переліку згідно наказу МОЗ № 2153, то звільненими від такого обов`язку можуть бути лише працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Тобто, в переліку № 2153 зазначено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Позивач суду не надав доказів щодо наявності у нього абсолютних протипоказань, згідно наказу МОЗ № 2153, до проведення профілактичних щеплень, що встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, що фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Також судом враховується практика Верховного суду, який стверджує наступне (постанова від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19): «Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

Крім цього, Європейський суд у своїй діяльності, дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. (див. Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], № №28859/11і 28473/12, Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р. Соломахін проти України від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

Позивач подав до відповідача заяву про відмову надати інформацію про стан свого здоров`я, що складає медичну таємницю в якій зазначив, що його право на працю не може бути обмежено та зазначив, що інформація щодо стану його здоров`я становить медичну таємницю та розголошенню не підлягає.

Таким чином суд вважає, що роботодавець з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивачки.

Отже, держава, встановивши відсторонення працівника залізниці від виконання обов`язків, який не має профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників залізничних перевезень. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 захворювання, яке належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Дійсно, відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення та обрано саме такий шлях позивачем для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

В цьому випадку, суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Отже, на підставі досліджених у справі доказів та аналізу норм чинного законодавства враховуючи усе вищенаведене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу відсутні, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги щодо виплати за час відсторонення заробітної плати.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, на підставі ст.46 КЗпП України, суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Регіональна філія Львівська залізниця Виробничий структурний підрозділ «Ковельська дистанція колії») про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді чергового по переїзду 3 лінійної дільниці Виробничого структурного підрозділу «Ковельська дистанція колії», паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 26.05.1998 Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ-150, електронна адреса: .

Головуючий:С. Л. ПАНАСЮК