РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/19452/20

Провадження № 22-ц/4815/48/22

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 08 листопада 2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшився до 24 000 гривень.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22 вересня 2020 року має заборгованість у сумі 68 912 гривень 18 копійок, з яких: 58 210 гривень 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 58 210 гривень 56 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 6831 гривня 78 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 3869 гривень 84 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 31 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 листопада 2010 року, яка виникла станом на 22 вересня 2020 року, в розмірі 24 000 гривень та судовий збір у розмірі 732 гривні 13 копійок, всього 24 732 гривні 13 копійок.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" - вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції, вважають, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права та зазначає, що суд незаконно відмовив у стягненні частини тіла кредиту та відсотків за користування ним.

Наголошує, що суд безпідставно зменшив суму фактично отриманих відповідачем кредитних коштів до суми встановленого кредитного ліміту. В підтвердження факту встановлення кредитного ліміту у розмірі 24000 грн. АТ КБ «Приватбанк» надав довідку про зміну умов кредитування, а також виписку по кредитному рахунку. Окрім вищенаведеного, АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу на те що, відповідачу окрім кредитного ліміту було надано споживчий кредит у «Швидкий кредит (Миттєва розстрочка)», а також кредит «Оплата частинами», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом Миттєва розстрочка, то заборгованість за даною послугою погашалася банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Також зазначає, що відповідач прийняв умови договору, оскільки користувався кредитними коштами, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви та виписці про рух коштів по картковому рахунку, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами.

Виходячи з цього та керуючись ч.1 ст.1048 ЦК України стверджує, що має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України як за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку - www.privatbank.ua.

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано до матеріалів позовної заяви копію підписаної відповідачем анкети-заяви, довідки про умови кредитування кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», довідки про встановлення кредитного ліміту по картці, який з 06 вересня 2017 року складав 24 000 гривень, довідки про видачу відповідачу кредитних карток, термін дії останньої - травень 2020 року, виписку про рух коштів по ній, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості.

Також з матеріалів справи судом установлено, що відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Вказані обставини не оспорюються відповідачем та стверджуються даними копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області 29 липня 2003 року, та копії паспорта, виданого органом №5610 15 червня 2017 року.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка була видана відповідачу, базова відсоткова ставка, в місяць становить 2,5 %, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Умовами договору (тарифами) передбачено сплату пені, що вираховується за формулою: пеня = пеня(1) + пеня(2), де: пеня(1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення на суму від 50 грн. та більше; штрафу за порушення строків платежів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що в порушення умов договору від 08 листопада 2010 року відповідач свої зобов`язання не виконала та станом на 22 вересня 2020 року має заборгованість за кредитним договором, яку визначено у загальному розмірі 68 912 гривень 18 копійок, з яких: 58 210 гривень 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 58 210 гривень 56 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 6831 гривня 78 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 3869 гривень 84 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог, банком долучено анкету-заяву та довідку про умови кредитування, у зазначеній довідці вказано, базову процентну ставку в місяць за користування кредитом (2,5%), розмір та строк внесення щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця наступного за звітним), розмір комісії за зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи та ін.

Проте, заборгованість розрахована не з базової відсоткової ставки 30% (річна ставка), яка передбачена у довідці, а із значно більшої, зокрема починаючи з 01.09.2014 року від 34,8% до 43,2%, що суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач. Розрахунки здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві та довідці про умови кредитування, що підписані відповідачем. Крім того, банком було застосовано подвійний коефіцієнт при нарахуванні цих відсотків.

У заяві позичальника умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань не зазначені. Не передбачено нарахувань в порядку ст.625 ЦК України з процентами в розмірі 84 % а Умов і правил надання банківських послуг відповідач не підписував.

Щодо посилань банку на користування відповідачем сервісом "Миттєва розстрочка" за користування яким також здійснювались нарахування, як це видно з виписки по рахунку, то всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, банком не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладення між сторонами угоди щодо користування такою послугою, а будь-які пояснення з цього приводу не є доказами, що в розумінні процесуального закону підтверджують дану обставину.

Оцінюючи виписку по рахунку в якості доказу, який за доводами банку має підтверджувати вказану обставину, колегія суддів вважає, що лише зазначення банком нарахувань під назвою "Оплата частинами" чи "Миттєва розстрочка", не може бути визнано судом достатнім доказом укладення угоди про оплату частинами, оскільки банком не зазначені будь-які дані, що стосуються та підтверджують досягнення вказаної угоди.

Хоча, вказаними даними можуть бути докази, що підтверджують дату укладення угоди, найменування товару, що брав в кредит відповідач, найменування торговця, який продає товар, письмові докази, на підтвердження волевиявлення відповідача щодо укладення, або ж, якщо досягнення угоди відбулось в інший спосіб, зокрема шляхом відповідних дій відповідача в електронній системі, та виписку з електронної системи, яка підтверджує вчинення відповідачем відповідних дій.

Також банк неправомірно здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості, адже згоди на списання цих грошових коштів позичальник не надавала, Умови та правила надання банківських послуг нею не підписані і довідкою про умови кредитування такої кредитної операції не передбачено.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Отже, безпідставно нараховуючи відсотки за користування кредитом, погашаючи їх та тіло кредиту за рахунок непогодженого сторонами овердрафту, нараховуючи за це перевищення кредиту (овердрафт) і його прострочення відсотки, а згодом відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту і повторно нараховуючи відсотки, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.

Відповідач же цю неправомірно нараховану заборгованість погашав, що також вбачається з виписки по рахунку.

Тобто, неправильність розрахунку заборгованості полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на їх розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також обґрунтованим є висновок місцевого суду про стягнення заборгованості за кредитом у межах встановленого кредитного ліміту, який відповідно до довідки про зміну умов кредитування був збільшений до 24000 грн.

Позивачем не надано будь-яких доказів, що кредитний ліміт був збільшений до 58 210 гривень 56 копійок, які заявлені до стягнення.

Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В.Хилевич