Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/414/22

номер провадження 2/695/661/22

24 березня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Ушакової К.М.

за участю секретаря судового засідання - Солдат К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 за життя на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 за життя на праві власності належала інша 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . 03.01.1986 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , в зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_3 . ОСОБА_1 з 1990 року був добре знайомий з подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , адже жили поряд, були сусідами та підтримували гарні товариські відносини. 04.06.1996 ОСОБА_2 в зв`язку з постійним проживанням з 19.11.1979 в Красногірському жіночому монастирі (с.Бакаївка Золотоніського р-ну) передала належну їй 1/2 частину житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка на той час була співвласником іншої половини цього ж будинку. Частини співвласників у будинку по АДРЕСА_1 , фактично не розподілені, відокремлені (автономні) квартири з самостійними входами-виходами, комунікаціями не створені. Співвласники спільно користувались всім будинком, оскільки міжкімнатні перегородки між їхніми частинами були відсутні, в будинку були спільні стіни, дах, горище та комунікації. ОСОБА_3 до одруження власними силами, а після укладення шлюбу разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 користувались і утримували весь будинок по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. ОСОБА_3 , яка з 1970 була юридичним власником 1/2 частини будинку, а фактично користувалась разом зі своїм чоловіком будинком в цілому, своє право на належну ОСОБА_2 1/2 частину будинку після її смерті не оформила через хворобу. В зв`язку з хворобою дружини ОСОБА_5 , позивач почав допомагати йому, оскільки той мав доглядати хвору дружину та йому було важко вправлятися по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, після її смерті ОСОБА_5 не міг самостійно справитись зі своєю утратою і забезпечити умови свого життя, не міг проживати один, потребував сторонньої допомоги для організації повсякденного життя, стороннього догляду, піклування, фізичної і матеріальної допомоги, що було пов`язано з його станом здоров`я, перебуванням у безпорадному стані та зумовленими цим обставинами, ОСОБА_1 забрав його у свою сім`ю і почав постійно проживати разом з ним як одна сім`я, доглядати та утримувати його господарство по сусідству. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого ввійшла 1/2 частина житлового будинку садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 12.11.2003 ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Оскільки ні дітей ні близьких родичів у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не було, спадщину після смерті ОСОБА_5 , крім позивача, не було кому прийняти. Тому ОСОБА_1 з 17.11.2007 вступив в управління та володіння належною ОСОБА_5 1/2 частиною садиби по АДРЕСА_1 , та продовжив її утримувати так само, як робив це фактично з 2003 року. 10.01.2022 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . Позивач з 2003 року повністю утримував та проводив ремонти всього будинку, 1/2 частина якого лише формально не належала ОСОБА_5 , а рахувалась за померлою в 1998 році ОСОБА_2 . За майже 20 річний строк користування цією садибою позивач відновив нормальний стан даху, стін, вікон, дверей. Після цього модернізував внутрішньо будинкове опалення та водогін. Під час опалювальних сезонів всі ці роки отоплює за власний рахунок все будинковолодіння АДРЕСА_1 , в тому числі і частину ОСОБА_2 . В зв`язку з приведенням в належний стан частини будинку ОСОБА_2 , одночасно почав користуватися нею, оскільки лише в такому разі можливо було здійснювати її систематичне та постійне утримання. Тобто з 2003 року ОСОБА_1 як повноправний власник безперервно та відкрито користується 1/2 частиною будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та якими добросовісно заволодів та вважає, що він набув права власності на нього за набувальною давністю.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду від секретаря ради Наталії Сьомак надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Золотоніська міська рада позовні вимоги визнає.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2021 померлій ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки-розписки виданої Красногірським жіночим монастирем, ОСОБА_2 , 1924 року народження, передала належну їй 1/2 частину житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.1998 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 на праві власності належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2003.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.01.1986, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 21.03.2003 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 20.11.2007 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2022 спадкоємцем майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно листа Золотоніського відділу ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 18.03.2022 № 329/22.3.01-10, актових записів про шлюб та народження дітей, складених відносно ОСОБА_2 , не виявлено.

З листа Золотоніської міської державної нотаріальної контори ЦМУМЮ (м. Київ) від 21.03.2022 № 43/01-16 вбачається, що згідно з Алфавітних книг обліку спадкових справ, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в нотаріальній конторі не заводилась.

Відповідно до письмових пояснень від 14.02.2022 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 з 2003 року безперервно користувався не лише частиною будинку подружжя ОСОБА_3 , а й частиною будинку ОСОБА_2 , так як ці частини не були розподілені, а являють собою один єдиний будинок.

Відповідно до норм ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12); можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14).

Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, оскільки позивач добросовісно заволодів частиною будинку та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше десяти років, суд вважає, що останній набув права власності на нього за набувальною давністю.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради (місцезнаходження: вул. Садовий Проїзд 8, м. Золотоноша; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04060849) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: К.М. Ушакова