ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 727/11190/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Яреми Л.В., дата складання повного тексту рішення 24 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме: що вона є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 16 липня 1983 року вона із ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого є дорослі діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер, у зв`язку з чим 19 жовтня 2021 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Чернівецькій області для отримання одноразової грошової допомоги та пенсії по втраті годувальника, однак отримала відмову у виплаті, оскільки у свідоцтві про укладення шлюбу в її імені « ОСОБА_1 » допущена помилка, зроблено виправлення і не внесено запису про нього відповідно до чинного законодавства.

Вказує, що хто і коли вчиняв дане виправлення їй невідомо, зрідка ним користувалась з моменту отримання, тому навіть не звертала уваги, поки їй не наголосили в ГУ ПФУ в Чернівецькій області. Надалі в усній формі звернулась до міського ВРАЦС Чернівецького МУЮ із заявою щодо виправлення в свідоцтві про укладення шлюбу або отримання дубліката свідоцтва про укладення шлюбу. Працівниками даного відділу було повідомлено, що для внесення змін чи отримання дубліката свідоцтва про укладення шлюбу необхідно звернутися за місцем його видачі в Амурську область МАССР РФ.

Провадження №22-ц/822/249/22

Наголошувала, що встановлення факту перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги та пенсії по втраті годувальника, а також, в подальшому, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

У зв`язку з тим, що в позасудовому порядку вона не може встановити вказаний факт, просила заяву задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі на оскаржуване рішення ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її заяви. Вказує, що рішення суду є необґрунтованим, прийнятим без всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи в їх сукупності та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів, які свідчать про її перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернівецькій області просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не додано жодних належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження факту відмови уповноваженого органу щодо внесення змін чи отримання дубліката свідоцтва про укладення шлюбу, де були б зазначені причини такої відмови, а факт перебування у шлюбі встановлюється в позасудовому порядку.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з формальних підстав для відмови у задоволенні заяви.

Так, 16 липня 1983 року між « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_1 » зареєстровано шлюб, дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження. В рядку імені заявниці вбачається виправлення (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернівці (а.с.16-17).

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що 16 липня 1983 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_2 (а.с.7-8).

В свідоцтві про народження заявниці серії НОМЕР_2 її ім`я вказано як « ОСОБА_1 » (а.с.10).

У свідоцтвах про народження дітей заявниці, прізвище, ім`я та по - батькові останньої зазначено як « ОСОБА_1 » (а.с.12-13).

Відповідно до довідки ПП «Регіон-Центр» від 19 жовтня 2020 року, заявниця ОСОБА_1 зареєстрована, постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство (а.с.21).

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 як дружина померлого зверталась до Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про виплату їй пенсії або грошової допомоги та перерахувати на її поточний рахунок (а.с.18).

Листом ГУ ПФУ в Чернівецькій області їй було відмовлено, оскільки у свідоцтві про одруження, долученому до звернення наявне не завірене належним чином виправлення її імені (а.с.20).

Таким чином, укладення шлюбу заявниці з померлим ОСОБА_2 доводиться письмовими доказами та зацікавленою особою не спростовуються, а заперечення, з яким погодився суд першої інстанції, зводяться до наявного позасудового способу реалізації прав заявника.

За приписами ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 року N5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

В силу ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснення Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках.

Відповідно п.п.10,18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування у шлюбі у спосіб визнання факту реєстрації шлюбу з померлим чоловіком ОСОБА_2 з тих підстав, що в документах міститься виправлення в написанні її імені і вона не може оформити одноразову грошову допомогу та пенсію по втраті годувальника.

Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, містять належні обґрунтування наявного досудового способу реалізації прав, про те не враховують складні політичні умови на час ухвалення рішення, в яких перебуває Україна з країною, орган якої наділений правом на видачу дублікату документа про шлюб чи завірення в ньому виправлень, отже відмова є формальною.

Так, Верховний Суд зазначає, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

За обставин, коли російська федерація як держава, яка почала повномасштабну війну проти України, та заяву України про розрив дипломатичних відносин з росією без розриву консульських відносин відповідно до ст.2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року створюють об`єктивні перешкоди звернення до органів, якими раніше видано свідоцтво про шлюб, для видачі дубліката останнього, а тому колегія суддів вважає, що заявник у інший спосіб не зможе або витратить значний час для захисту свого права на отримання одноразової грошової допомоги та пенсії по втраті годувальника, ніж як встановлення юридичного факту перебування у шлюбі, що призведе до непропорційних обмежень в реалізації прав, наявність яких не заперечується учасниками процесу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заінтересованої особи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що суд не наділений повноваженнями розглядати порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки судом можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, або він не може бути встановлений у відмінний від судового порядку/способу.

При цьому, встановлення такого юридичного факту в силу ст.5 ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявника буде ефективним способом захисту його порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за обставин, які встановлені при розгляді справи, ефективним способом захисту буде саме встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наведеного, колегія суддів вважає, що вказаний вище спосіб захисту прав заявника буде ефективним і в силу того, що встановлення даного юридичного факту породжує правові наслідки і від нього залежить, крім іншого, виникнення майнових прав у заявника.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення занадто вдався до формалізму й неповно встановив обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи і в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, при заінтересованій особі: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Владичан А.І.