ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/678/22 Справа № 204/2820/21 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк "Кредит Дніпро" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк "Кредит Дніпро" про захист прав споживачів, визнання окремих умов кредитного договору недійсними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Банк "Кредит Дніпро" про захист прав споживачів, визнання окремих умов кредитного договору недійсними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та АТ "Банк "Кредит Дніпро" було укладено кредитний договір №4331, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 90080 грн. на споживчі потреби, з терміном кредитування на 24 місяці з кінцевим терміном повернення до 18 листопада 2021 року. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено фіксовану ставку на строкову заборгованість у розмірі 0,01% та на прострочену заборгованість 56% річних, а також встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 18 листопада 2018 року по 17 червня 2022 року - 3%, з 18 червня 2020 року по 17 грудня 2020 року -2,5 %, з 18 грудня 2020 року по 17 червня 2021 року -1,5%, з 18 червня 2021 року по 18 листопада 2021 року - 0,925% від суми кредиту. Пунктом 2.1 договору встановлено, що погашення заборгованості за кредитом, плати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж). Пунктом 2.2 кредитного договору встановлено, що дата погашення та розмір обов`язках платежів визначено згідно з графіком платежів, який, в свою чергу, визначений у 4 розділі договору. Графіком платежів до кредитного договору №4331 від 18 листопада 2019 року банком встановлено щомісячну сплату (всього 24) платежів за надані додаткові супутні послуги, а саме: інші послуги банку - в суму 9651 грн. 43 коп. та плата за розрахунково - касове обслуговування банку - всього у сумі 42833 грн. 04 коп., що загалом становить 52484 грн. 47 коп. Проте, інші послуги банку в сумі 9651 грн. 43 коп. були направлені до сплати за для укладання договору добровільного страхування життя клієнтів №ВР- 4331 від 18 листопада 2019 року. Позивач вказує на те, що відповідач не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими. Так, відповідач, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", тим більше, що суму яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування майже дорівнює половині суми, яку позивач отримав в кредит, як позичальник. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною з моменту укладення договору умову 1.2 кредитного договору №4331 від 18 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро" в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 18 листопада 2019 року по 17 червня 2020 року -3%, з 18 червня 2020 року по 17 грудня 2020 року - 2,5%, з 18 грудня 2020 року по 17 червня 2021 року -1,5%, з 18 червня 2021 року по 18 листопада 2021 року - 0,925% від суми кредит; визнати недійсною з моменту укладення договору умову Розділу 4 кредитного договору № 4331від 18 листопада 2019 року в частині визначеного в графіку платежів укладеного між, ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро" в частині встановленої щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в періоди з 18 грудня 2019 року по 18 травня 2020 року у розмірі 2702 грн. 40 коп., з 18 червня 2020 року по 18 листопада 2020 року у розмірі 2252 грн., з 18 грудня 2020 року по 18 травня 2021 року у розмірі 1351 грн. 20 коп., з 18 червня 2021 року по 18 листопада 2021 року у розмірі 833 грн. 24 коп., а всього 42833 грн. 04 коп.; зобов`язати відповідача АТ "Банк "Кредит Дніпро" здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору №4331 від 18 листопада 2019 рок між, ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро" платежів, зарахувавши сплачену мною в суму цих платежів з погашення заборгованості встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) у сумі 33780 грн. - в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту), що передбачені умовами кредитного договору №4331 від 18 листопада 2019 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано недійсною з моменту укладення договору умову пункту 1.2 кредитного договору № 4331 від 18 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро", в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту із 18 листопада 2019 року по 18 листопада 2021 року. Визнано недійсною з моменту укладення договору умову пункту Розділу 4 кредитного договору № 4331 від 18 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро", в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування із 18 грудня 2019 року по 18 листопада 2021 року у загальному розмірі 42833 грн. 04 коп. Зобов`язано АТ "Банк "Кредит Дніпро" здійснити перерахунок здійснених із часу укладення кредитного договору № 4331 від 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену ним комісію у сумі 33780 гривень у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Стягнуто із АТ "Банк "Кредит Дніпро" на користь Держави судовий збір у сумі 2724 грн..

В апеляційній скарзі АТ "Банк "Кредит Дніпро" просять рішення суду від 05 жовтня 2021 року скасувати, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено заборону нечесної підприємницької практики, а також визначено дії, які кваліфікуються як нечесна підприємницька практика, що вводять в оману, є агресивною підприємницькою практикою.

Відповідно до ч.6 ст.19 вказаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, 18листопад 2019 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро"було укладено кредитний договір №4331 (а.с.13).

Відповідно до умов пункту 1.2 кредитного договору № 4331 від 18 листопада 2019 року, банк надає клієнту грошові кошти на споживчі потреби у сумі 90080 гривень, строком на 24 місяці, із кінцевою датою повернення кредиту - 18 листопада 2021 року; сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту (з 18 листопада 2018 року по 17 червня 2020 року - 3 %; з 18 червня 2020 року по 17 грудня 2020 року - 2,5 %; з 18 грудня 2020 року по 17 червня 2021 року - 1,5 %; з 18 червня 2021 року по 18 листопада 2021 року - 0,925 % від суми кредиту; процентною ставкою за користування кредитом за строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001 % річних та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 56 % річних (а.с. 13).

Розділом 4 вказаного кредитного договору, у графіку платежів щомісячної комісії, з-поміж іншого, передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування із 18 грудня 2019 року по 18 листопада 2021 року у загальному розмірі 42833 грн. 04 коп. (а. с. 13).

18 листопад 2019 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро" було укладено Договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №PKO-490766/18112019/0127 (а.с.14).

18 листопад 2019 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро" було укладено Договір добровільного страхування життя клієнтів №ВР-4331 (а.с.15,16).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що умовами кредитного договору № 4331 від 18 листопада 2019 року, який укладено сторонами у справі передбачено, що банк надає позивачу кредит, цільове призначення - на споживчі потреби, у зв`язку із чим особливості регулювання відносин сторін в даному випадку визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до вимог ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( які діяли на час укладення кредитного договору та внесення змін до нього) з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів (п. 4.7, п. 4.8 кредитного договору) та комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій (п. 7.7. кредитного договору) не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №522/18855/16 від 27 листопада 2019 року, у постанові Верховного Суду України у справі №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року.

Приписами ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, сплачена позивачем комісійна винагорода на підставі недійсних пунктів 1.2 та Розділу 4 кредитного договору №4331 від 18 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Кредит Дніпро", в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом у справі №695/3474/17, провадження № 61-21827св18 у постанові від 27 грудня 2018 року.

Посилання відповідача на те, що підписавши кредитний договір, позивач погодився на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії, є неспроможними, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

На позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і як банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонене нормативно-правовими актами.

АТ "Банк "Кредит Дніпро" не зазначено в кредитному договорі, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, та не надано підтвердження того, що такі послуги ним взагалі було надано останньому.

АТ "Банк "Кредит Дніпро" нараховував, а позивач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, зокрема в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування із 18 грудня 2019 року по 02 лютого 2021 року у загальному розмірі 33780 гривень, що є незаконним.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "Банк "Кредит Дніпро" про захист прав споживачів, визнання окремих умов кредитного договору недійсними та зобов`язання вчинити дії.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог, їх безпідставність є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк "Кредит Дніпро" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова