Справа № 694/259/18
Провадження № 2/700/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника позивача - адвоката Кобринського В.О.

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №694/259/18 провадження № 2/700/3/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28.05.2016 року відповідач позичила у нього 282300 грн., що в еквіваленті 11500 доларів США, які в присутності свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про що власноручно написала розписку. Оскільки в указаний термін відповідач гроші не провернула і просила його відстрочити борг, про що написала нову розписку 30.11.2016 року в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якій вказано термін повернення боргу до 01.12.2017 року. Борг знову повернуто не було і відповідач написала нову розписку де зазначила термін повернення грошей до 31.12.2017 року. До цього часу відповідач повернула йому гроші в сумі 202300 грн., а 80000 грн. не повернуто, не зважаючи на те, що він звертався до відповідача з проханням повернути борг посилаючись на ті обставини, що не може більше відстрочувати його повернення, термін повернення боргу сплив, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням вищенаведеного просить стягнути з ОСОБА_1 80000 грн. на його користь за борговою розпискою та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати судовий збір у сумі 800 грн. та 3500 грн. витрат за правову допомогу.

22.10.2020 року відповідач звернулася до суду із відзивом на позовну заяву, згідно якого не визнає позовні вимоги у повному обсязі, не погоджується з правовою оцінкою обставин викладених позивачем. Вказує, що позивач не надав суду оригінали документів, на які посилається у позовній заяві, позивачем не надано жодного документа, який би вказував на те що розписки копії яких надає позивач написані нею. За відсутності висновку експерта в галузі графології належність їй підпису у розписках не доведена, вона розписок не підписувала, вважає що підписи в розписках виконаний з наслідуванням її почерку, грошових коштів в борг від ОСОБА_2 ніколи не отримувала.

22.02.2021 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог в яких доповнив, що відповідно до позовної заяви, в прохальній частині він просив стягнути з відповідача вісімдесят тисяч гривень на його користь за борговою розпискою, при цьому не уточнив що в даному випадку фактично мав місце договір позики. Тому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за договором позики у сумі 80000 грн. та судові витрати.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що не брала у борг у відповідача гроші, а боргові розписки написала на прохання ОСОБА_2 , оскільки працювала в його магазині продавцем, реалізовуючи товар, який належав відповідачу. ОСОБА_2 сказав написати їй боргові розписки на вартість наявного в магазині товару. Боргові розписки періодично нею поновлювалися після проведення у магазині ревізій. Жодних боргових зобов`язань у неї перед відповідачем немає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, шо є чоловіком відповідача і йому невідомо про боргові зобов`язання його дружини перед позивачем. Ніяких грошей вона не позичала, грошей у неї не бачив. У той період часу дружина перебувала у декреті, відповідач запропонував роботу у магазині, на що та погодилася. Відповідач сказав, що оскільки кожного дня він не буде навідуватися до магазину, то пропонує дружині написати розписку на товар. Дружина написала розписку на товар у сумі 300000 грн. та почала працювати. Кожного місяця вона передавала позивачу 40 відсотків від виторгу і десь 1200 грн. брала собі зарплату. Коли відповідач приїхав в черговий раз, то знову запропонував дружині написати нову розписку, пояснюючи це тим щоб вона не обікрала магазин. Так вона поновлювала розписки декілька разів, через кожні пів року. Свідків написання розписки не було.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Статтями 1,2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики зазначив, що він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 282300 грн., з яких 202 300 грн. відповідач повернула, а 80000 грн. не повернуто до цього часу.

Позивачем на підтвердження вимог в судовому засіданні для надані оригінали розписок від 28.05.2016 року та 30.11.2016 року, згідно яких ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 282300 грн. і зобов`язувалася повернути дану суму до 01.12.2016 року.

Позивач зазначив, що оскільки в указаний термін борг відповідач не повернула, тому було написано нові розписки, згідно яких ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 282300 грн. і зобов`язувалася повернути дану суму до 01.12.2017 року, а пізніше термін повернення боргу продовжився ще до 31.12.2017 року.

Зі слів позивача відповідач повернула йому гроші в сумі 202300 грн., а 80000 грн. не повернуто, незважаючи на те, що позивач звертався до відповідача з проханням повернути борг посилаючись на ті обставини, що не може більше відстрочувати його повернення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої ативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003" статті 1047 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами у справі, проаналізовавши в тому числі зміст розписок про отримання коштів відповідачем від позивача, приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 28.05.2016 року власноручно складаної і підписаної ОСОБА_1 із зазначенням отримання коштів в борг в сумі 282300 грн. та строку їх повернення.

Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем у борг.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка, відповідача від 428.05.2016 року підтверджує факт передачі та отримання нею грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму та такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується підписом відповідача на розписці.

Під час судового розгляду обставини, щодо самого факту складання і підписання відповідачем власноруч розписки про отримання коштів від позивача в борг і щодо її змісту - відповідачем фактично не оспорювались. Позов не визнається відповідачем з посиланням на те, що грошові кошти за розпискою вона фактично не отримувала.

Допитаний під час судового розгляду, за клопотанням відповідача, свідок ОСОБА_7 пояснив, що він особисто був присутнім при написанні розписок відповідачем, але ці розписки були написані як страховку на товар, яким торгувала в магазині відповідач. Однак, з розписки чітко вбачається, що відповідач взяла кошти від позивача кошти у борг, та будь-яких згадувань про товар у розписці відсутні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою від 28.05.2016 року є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Відповідачем жодних належних і допустимих доказів в підтвердження обставин того, що між ним та позивачем виникли правовідносини пов`язані з іншими обставинами, а не із договору позики грошових коштів оформлених розпискою від 28.05.2016 року, яка містить відомості, що відповідач отримав кошти в борг із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі - суду не надано.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За розпискою від 28.05.2016 року - виконання зобов`язання з повернення грошових коштів зазначено строк до 01.12.2016 року та розпискою від 30.11.2017 року продовжено до 01.12.2017 року, а пізніше до 31.12.2017 року. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 80000 грн. в рахунок стягнення боргу за договором позики.

За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 800 грн. та витрати за правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 13,15, 16, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 545, 610, 615, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 80000 грн. (вісімдесят тисяч гривень).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) та за правничу допомогу у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2022 року.

Суддя Н.В.Бесараб