ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2283/15-ц Номер провадження 22-ц/814/209/22Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,

розглянувши у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2021 року, постановлену суддею Материнко М.О.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та рішень в.о. начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Тітової Ю.М.; заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Пецяк Людмила Вікторівна; стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

в с т а н о в и в:

07.12.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаною скаргою, в якій просить визнати протиправними дії в.о. начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2018 ВП №57629564 із примусового виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03.11.2015 №554/2283/15-ц.

Скарга обґрунтована тим, що за наслідками примусового виконання виконавчого листа №554/2283/15-ц, виданого 14.01.2016 на підставі вказаного судового рішення державним виконавцем на виконавчому документі здійснено відмітку 30.06.2017 з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження», що стягнення не було.

Повернення стягувачу виконавчого документу в порядку ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» через неможливість у повному обсязі або частково виконати судове рішення не позбавляє його права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання в межах річного строку, визначеного ст.12 цього Закону.

Вважає, що стягувач, який звернувся до ДВС у листопаді 2018 року, пропустив річний строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому постанова в.о. начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2018 ВП №57629564 є протиправною.

В обґрунтування поважності підстав для поновлення строку на подання скарги вказує, що не була обізнана про винесення оскаржуваної постанови, копію якої, як боржник у виконавчому провадження, вона своєчасно не отримала, а про її наявність дізналася 27.11.2020 після надання відповіді на адвокатський запит.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.10.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою про визнання дій та рішень протиправними, а саме дій в.о. начальника відділу Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання дій та рішень протиправними, а саме дій в.о. начальника відділу Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що скаржником доведено наявність підстав для поновлення строку на подання скарги. По суті розгляду скарги відмовлено, оскільки на момент повернення виконавчого документу стягувачу 30.06.2017 діяв Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ, яким керувався державний виконавець при відкритті виконавчого провадження, та відповідно до якого визначено трьохрічний термін пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Із указаною ухвалою не погодилася боржник ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й постановити нову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.

У разі її неявки, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, а справу розглянути без її участі.

Заперечує висновки суду першої інстанції, що на повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа, строк якого сплив 30.06.2018, підлягає застосуванню новий, більш тривалий строк, для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Доводить протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки при її винесенні в.о. начальника відділу Горішньоплавнівського МВ ДВС Тітова Ю.М. помилково керувалася положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, тоді як застосуванню підлягав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, чинний на момент набрання судовим рішенням законної сили, і яким визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання в один рік.

Просить врахувати, що державний виконавець чи стягувач, у випадку поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, не звертались до суду із заявою про його поновлення.

Зазначає, що районний суд при постановленні оскаржуваної ухвали послався на ст.12 та ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній від 02.06.2015 Закону №1404-VІІІ), які стосуються пред`явлення виконавчих листів вперше та не підлягають застосуванню у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Заявник у апеляційній скарзі просила розглядати апеляційну скаргу без її участі.

Суб`єкт оскарження та стягував в судове засідання явку своїх представників не забезпечили.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03.11.2015 (справа №554/2283/2015) позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 132 088,39 грн. доларів США, що за курсом 16,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.02.2015 складає 2 209 838,76 грн., пеню і штрафи у розмірі 598 402,37 грн. та повернення судового збору у розмірі 3 654,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено за необґрунтованістю./а.с.93-94 т.1/

29.12.2015 рішення набрало законної сили та 14.01.2016 Октябрським районним судом м.Полтави видано виконавчий лист, з відміткою про строк пред`явлення його до виконання - 1 рік. Згідно відмітки від 30.06.2017 державного виконавця на виконавчому листі про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувача, зазначено підставу - п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», стягнень не було./а.с.154-155 т.1/

20.11.2018 постановою в.о. начальника відділу Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. відкрито виконавче провадження ВП №57629564, за заявою АТ КБ «ПриватБанк» від 02.08.2018 №73 з примусового виконання виконавчого листа №554/2283/15ц, виданого 14.01.2016 Октябрським районним судом м.Полтави відносно боржника ОСОБА_1 ./а.с.149-150,157-158 т.1/

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надіслана листом в.о. начальника відділу Тітової Ю.М. від 20.11.2018 №9475 сторонам виконавчого провадження, включно із боржником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.156 т.1/ Відомості про її фактичне отримання боржником у матеріалах виконавчого провадження, наданих на запит суду в копіях, відсутні.

Поновлюючи строк на звернення до суду зі скаргою про визнання дій та рішень протиправними, районний суд виходив із того, що строк на подачу скарги боржником пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. Проте скарга задоволенню не підлягає, оскільки на момент повернення виконавчого документу стягувачу (30.06.2017) діяв Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ, яким керувався державний виконавець при відкритті виконавчого провадження, та відповідно до якого визначено трьохрічний термін пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм закону на власну користь.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент повернення виконавчого листа стягувачу (30.06.2017).

Із матеріалів виконавчого провадження (в копіях) убачається, що виконавчий лист №554/2283/15-ц, виданий 14.01.2016 Октябрським районним судом м.Полтави повернутий стягувачу 30.06.2017 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (редакція від 17.02.2017), а саме, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними./а.с.154-155 т.1/

Згідно частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно п.1 ч.4, ч.5 наведеної норми, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання . У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Наведене також узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованої у справах №916/922/16 від 29.10.2020, №303/2642/20 від 27.05.2021.

Отже, установивши, що стягувачу виконавчий документ повернуто 30.06.2017, тобто строк був перерваний, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в.о. начальника відділу Тітової Ю.М. на підставі заяви стягувача про примусове виконання від 02.08.2018, яка отримана органом ДВС 20.11.2018, у межах своїх повноважень постановою від 20.11.2018 відкрила виконавче провадження відповідно до вимог статті 12 Закону №1404-VІІІ.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо протиправності оспорюваної постанови, на час винесення якої, на думку боржника, державний виконавець безпідставно не застосував Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції, чинній на момент набрання судовим рішенням законної сили, і яким визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання в один рік. Такі доводи є неспроможними, оскільки пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання (повернення виконавчого документу стягувачу) встановлюється законом із дня його повернення, а не з дати набрання законної сили рішенням суду. Відповідно, застосуванню підлягає редакція Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на момент повернення виконавчого документу стягувачу, а не дата набрання чинності судовим рішенням.

Враховуючи, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо законності дій та рішень в.о. начальника відділу Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема, дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності клопотань стягувача чи державного виконавця про його поновлення, є неспроможними та оцінці не підлягають.

Інших доводів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.03.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак