ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1096/22 Справа № 198/217/21 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" про усунення перешкод у користуванні власністю

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Лан"

на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом повернення земельної ділянки власнику.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0361, розташована на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області.

Як виходить з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно вказаної земельної ділянки за відповідачем ТОВ "Лан" зареєстровано інше речове право - право оренди, яке виникло на підставі укладеного 29.10.2014 між ОСОБА_1 та товариством договору.

Разом з тим, під час розгляду Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області справи № 198/771/19 встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала договір від 29.10.2014, отже, не виявляла свою волю на передачу відповідачу в оренду належної їй земельної ділянки, тому остання перебуває в користуванні товариства без законних підстав.

Оскільки ТОВ "Лан" добровільно повернути земельну ділянку відмовляється, позивачка змушена звернутись до суду з цим позовом та просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:0361, шляхом її повернення власнику (а.с.2-6, 111-115).

15.07.2021 ТОВ "Лан" подано зустрічну позовну заяву про визнання правочину дійсним, яку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 регулярно отримувала орендну плату відповідно до умов договору оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0361, тому її посилання на необізнаність про існування договору, відсутність волевиявлення на його укладення є безпідставними. Представник позивача за зустрічним позовом вважав, що між ТОВ "Лан" та ОСОБА_1 існувала усна домовленість щодо укладення договору оренди землі, в якій сторони узгодили всі істотні умови, зокрема, щодо орендної плати та строку передачі землі в оренду, тому просив визнати дійсним договір, право оренди за яким зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.60-63).

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ "Лан" про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:0361, площею 6,9298 га (за відомостями Державного земельного кадастру та державного реєстру речових прав на нерухоме майно), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області, яка належить власнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ДП N 037076, виданого Новов`язівською сільською радою 27.08.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N 1282, шляхом її повернення ОСОБА_1 з користування ТОВ "Лан".

У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Лан" до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Лан" на користь ОСОБА_1 удовий збір у розмірі 908 грн. (а.с.129-136).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ "Лан" звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття помилкового рішення суду, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ТОВ "Лан" про визнання правочину дійсним задовольнити в повному обсязі (а.с.193- 199).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ДП N 037076, виданого Новов`язівською сільрадою 27.08.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N 1282, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0361, розташована на території Юр`ївської селищної ради (до реформування району - Новов`язівської сільської ради) Дніпропетровської області (а. с. 7-8).

З матеріалів цієї справи та справи N 198/771/19 виходить, що ТОВ "Лан" користується вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 29 жовтня 2014 року, згідно з умовами якого орендодавець ОСОБА_1 надала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років.

03.04.2015 державним реєстратором Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області здійснено реєстрацію права оренди зазначеної земельної ділянки, номер запису про інше речове право 9326480, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права (а. с. 10).

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 стверджувала, що оспорюваний договір вона не підписувала, а підпис у ньому вчинено іншою особою, факт чого встановлено рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/771/19, яке набрало законної сили (а. с. 12-14).

Зокрема, під час розгляду вказаної справи судом призначалась почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно з висновком експерта № 1810-20 від 04.11.2020 підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Підпис" в розділі "Орендодавець" договору оренди земельної ділянки без номера від 29.10.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Лан", виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (справа № 198/771/19, Т. 2, а. с. 38-43). Висновок експертизи з цього приводу є категоричним та однозначним, не спростованим ні судом, ні ТОВ "Лан".

Учасники справи під час судового розгляду не заперечували та не спростували, що для проведення почеркознавчої експертизи у вказаній справі направлявся саме той договір, правовідносини за яким є предметом судового розгляду в даній справі та право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, враховуючи встановлену рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/771/19 ту обставину, що ОСОБА_1 договір від 29.10.2014 не укладала та не підписувала, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі правові підстави вважати доведеною відсутність у позивачки волевиявлення на укладення договору, який в силу вказаних вище норм права є неукладеним.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в зустрічних, суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди земельної ділянки від 29 жовтня 2014 року, на підставі якого ТОВ "Лан" користується належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, не підписаний орендодавцем, отже, відсутнє її волевиявлення на укладення правочину та передачу землі ТОВ "Лан" в користування, тому такий договір є неукладеним, не підлягає визнанню дійсним, тому земельна ділянка повинна бути повернута позивачці, адже знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 договір від 29.10.2014 не укладала та не підписувала, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі правові підстави вважати доведеною відсутність у позивачки волевиявлення на укладення договору, який в силу вказаних вище норм права є неукладеним.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення договору у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з використанням земельної ділянки (постанова ВПВС від 16.06.2020 року справа N 145/2047/16-ц).

Щодо посилань ТОВ "Лан" на необхідність застосування до спірних правовідносин доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), оскільки ОСОБА_1 впродовж шести років отримувала орендну плату за землю на визначених договором від 29.10.2014 умовах та не зверталась протягом цього періоду з питанням повернення земельної ділянки, а також щодо зустрічних вимог про визнання дійсним укладеного усно договору оренди земельної ділянки, то суд зазначає таке.

У праві України вказана доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі N 3-59гс14).

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відтак конклюдентними діями може підтверджуватися укладення в усній формі лише того договору, який в силу закону не повинен обов`язково укладатись в письмовій формі.

Разом з тим, як вже зазначалось, статтею 14 Закону України "Про оренду землі" для договорів оренди землі встановлена обов`язкова письмова форма. Крім того, згідно зі ст. 2, 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення договірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Право користування земельною ділянкою підлягає обов`язковій державній реєстрації.

В силу положень ч. ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною та здійснюється відповідним органом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість встановлюється законом.

Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції Закону України N 1066-VI від 05.03.2009 року, яка є чинною і на теперішній час) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Іншими словами, зазначені норми виключають можливість укладення договору оренди земельної ділянки шляхом досягнення усної домовленості та подальшого вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований, тому суд не приймає твердження відповідача про існування між сторонами усного договору оренди належної ОСОБА_1 землі.

Колегією суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неприйняття в якості доказів показання свідків допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції, які займають керівні посади в ТОВ "Лан", які показали, що від імені товариства в 2014 році (точну дату свідки назвати не змогли) на загальних зборах та під час отримання орендної плати за землю проводили переговори з орендодавцями земельних ділянок, серед яких могла бути і позивач, з приводу укладення договорів оренди належних фізичним особам земельних ділянок.

Факт отримання позивачем за первісним позовом плати за землю також сам по собі не є підставою вважати, що між нею та ТОВ "Лан" існують договірні правовідносини щодо земельної ділянки. Отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів. При цьому у документах, на які відповідач посилається як на підтвердження отримання власницею землі орендної плати, жоден не має зазначення, що нараховані грошові кошти є орендною платою за договором оренди від 29.10.2014.

Суд вважає, що навіть підтверджений факт отримання плати за користування землею у спірних правовідносинах не може свідчити про погодження з умовами непідписаного орендодавцем договору, не створює правових наслідків, і не може впливати на подію укладення правочину, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору оренди землі у минулому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності підстав для визнання дійсним договору оренди землі. Також відсутні підстави для застосування до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі, доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), адже позивачка у встановлений законодавством спосіб не виявляла свою волю на укладення договору, а зустрічні позовні вимоги про визнання дійсним укладеного усно договору оренди землі задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" - залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: