Справа № 130/2885/20
Провадження № 22-ц/801/468/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 130/2885/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року, ухвалене суддею Верніком В.М. в м.Жмеринка, дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24.07.2019 у розмірі 19 265,12 грн станом на 18.10.2020 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24.07.2019.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Розмір кредитного ліміту було збільшено до 15 000 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.10.2020 має заборгованість у розмірі 19 265,12 грн, яка складається з наступного: 15 437,23 грн - заборгованість за тілом кредиту (простроченим); 3 827,89 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24.07.2019 станом на 18.10.2020 в сумі 15 437 гривень 23 копійки, а також 2102 гривні судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 827 гривень 89 копійок заборгованості за простроченими відсотками відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову. В решті просить рішення суду залишити без змін.

В скарзі зазначає, що до суду була надана копія заяви від 24.07.2019, в якій відповідач особистим підписом погодився з приєднанням до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Підписуючи анкету-заяву відповідач пройшов ідентифікацію в банку, тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагається. 24.07.2019 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування, в тому числі щодо сплати відсотків. Якщо суд не погодився з наданим банком розрахунком заборгованості за процентами він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти в їх стягненні.

ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали апеляційного суду від 25 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження, не надав суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходив із доведеності позовних вимог в цій частині. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами (простроченими), суд виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а відтак в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, то апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що 24.07.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10-11).

Звертаючись до суду із позовом, банк просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2020 станом на 18.10.2020 в розмірі 19 265,12 грн, з яких: 15 437,23 грн - заборгованість за тілом кредиту (простроченим); 3 827,89 грн - заборгованість за відсотками (простроченими).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів суд першої інстанції виходив з того, що сторони при укладенні договору не погодили сплату процентів.

При цьому, судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що 24.07.2019 разом із анкетою-заявою ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій зазначено розмір процентів. Ця обставина і була підставою вимог позову в частині стягнення заборгованості за процентами.

Дійсно, в підписаній позичальником анкеті-заяві від 24.07.2019 не міститься умов щодо сплати процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

До позовної заяви позивачем було додано підписану позичальником ОСОБА_1 довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) (а.с.12-13), у якій визначено базовий розмір процентної ставки: у межах пільгового періоду 0,00001% річних, за межами пільгового періоду 43,2 % річних (3,6 % на місяць), встановлена реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язання; встановлена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4 % річних (подвійна ставка), тобто 7,2 % на місяць, тощо.

Вказана процента ставка - 43,2% річних (3,5% на місяць), а також 86,4% річних (подвійна ставка) (7,2% на місяць) застосована та вказана банком у розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.07.2019.

Беручи до уваги розрахунок заборгованості та довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна» (тип кредитного продукту) зі сплатою процентів 86,4 %, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

ОСОБА_1 жодних заперечень щодо позовних вимог не надав, відзив на апеляційну скаргу не подав, розмір та розрахунок заборгованості не спростував, а тому відповідач не спростував свій обов`язок по сплаті процентів у зазначеному банком розмірі.

Верховний Суд в постанові від 17.11.2021 у справі №709/86/21 дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту може бути доказом на підтвердження погодження умов кредитування, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.

Таким чином заборгованість за процентами в розмірі 3 827,89 грн, яка виникла станом на 18 жовтня 2020 року, розрахованими виходячи зі ставки 86,4 % річних (з урахуванням того, що сторони погодили такі умови, підписавши паспорт споживчого кредиту) підлягають до стягнення.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення процентів підлягає скасуванню з постановленням нового в цій частині.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 грн, який документально підтверджений.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за процентами за кредитним договором б/н від 24 липня 2019 року в розмірі 3 827 (три тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Т.М. Шемета

М.М. Якименко