Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 695/685/15-ц

номер провадження 2/695/55/22

12 березня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю: секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про проведення розподілу майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати за позивачем право власності на 3/4 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 як особистої власності, що придбана позивачем;

- визнати 1/4 частину вказаної двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати право власності на неї, як на майно, що придбане позивачем під час шлюбу.

Вказані позовні вимоги позивач мотивує тим, що він із ОСОБА_2 04.01.2013 р. зареєстрували шлюб та в жовтні того ж року купили двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Позивач наполягає, що оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири та її подальша перереєстрація здійснювалася, за порадою нотаріуса, на відповідача, хоча основну суму коштів у сумі 15000 дол. США він, як свої особисті, передав продавцю ОСОБА_3 . Решту суми коштів за вказаним договором купівлі-продажу у сумі 3000 дол. США мали б віддаватися позивачем разом із відповідачем на користь ОСОБА_3 рівними платежами по 200 дол. США. У подальшому позивач самостійно сплатив ОСОБА_3 2200 дол. США, а решту сплачувала відповідач по справі. Однак, після придбання вказаної квартири та оформлення її на відповідача стосунки між сторонами почали погіршуватись та 06.06.2014р. шлюб фактично був розірваний, проте сторони не змогли дійти згоди щодо поділу вказаної квартири, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом у якому спочатку наполягав, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, однак частка позивача і відповідача на вказане нерухоме майно не може бути рівною, оскільки більшу частину грошових коштів була сплачена ним із його заощаджень. В подальшому позивач, уточнивши свої позовні вимоги вказував, що оскільки він сплатив значно більшу суму коштів за вказану квартиру із своїх особистих коштів, що були ним отримані від продажу майна, що належало йому на праві приватної власності, то 3/4 вказаної квартири має бути визнано його особистим майном, адже воно придбано за особисті кошти позивача. Інша частина квартири підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.11.2015р. провадження по даній цивільній справі було зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 року в частині покупця квартири та переведення на позивача прав та обов`язків покупця нерухомого майна (справа № 695/2161/15-ц, провадження № 2-695/1023/15).

23.09.2021р. провадження по даній справі було відновлено та розгляд справи був призначений у відповідному судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа по справі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 надали до суду заяви, при цьому позивач наполягав на задоволенні уточненого позову, а третя особа по справі ОСОБА_3 вказував, що кошти за вказану квартиру у сумі 17200 дол. США сплатив йому ОСОБА_1 , кошти ж в сумі 800 дол. США сплачувала ОСОБА_2 , а тому просив позов ОСОБА_1 задовольнити.

у судові засідання 29.10.2021 р., 08.11.2021 р., 29.11.2021 р., 07.12.2022 р. та 12.03.2022 р. ОСОБА_2 не з`явилася із невідомих для суду причин, жодних клопотань до суду не надала, участь в суді свого представника не забезпечила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином у порядку встановленому чинним законодавством, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду.

За таких підстав, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно на підставі ухвали суду від 12.03.2022 року.

Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.01.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Лукашівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_6 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. від 11.10.2013, зареєстрованим в реєстрі за № 806, ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв м, житлова площа 31,7 кв м.

Відповідно до п.2.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 88 000 грн. 00 коп., з яких 64 000 грн. 00 коп., продавець ( ОСОБА_4 ) одержав від покупця ( ОСОБА_2 ) до підписання цього договору, а залишок суми 24 000 грн. 00 коп. покупець ( ОСОБА_2 ) зобов`язується сплатити продавцю ( ОСОБА_4 ) до 01.02.2015. Розрахунок має бути здійснено в м. Золотоноша з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця ( ОСОБА_4 ), що є невід`ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій посвідчується нотаріально.

Ринкова вартість квартири відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки майна, виконаного ПП ОСОБА_7 , станом на 10.10.2013 становить 88 000 грн. 00 коп. (п. 2.2 Договору).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_1 , 1957 року народження, від 11.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., зареєстровано в реєстрі за № 804, ОСОБА_1 надав згоду дружині ОСОБА_2 на покупку квартири АДРЕСА_1 за їх спільні кошти в сумі 88 000 грн. 00 коп.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 10742272 від 11.10.2013, 11.10.2013 внесено запис про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності 2840995 на вказану квартиру за ОСОБА_2 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013.

Згідно з договором про умови погашення кредиту за продану квартиру від 11.10.2013 ОСОБА_4 надав відстрочку у виплаті повної суми за продану ним квартиру ОСОБА_2 . Продана квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Сума кредиту становить 24 000 грн 00 коп, що еквівалентно 3 000 доларів США. Сума продажу усієї квартири становить 144 000 грн 00 коп, що еквівалентно 18 000 доларів США. На момент підписання договору купівлі-продажу квартири, покупцем виплачено продавцю 120 000 грн 00 коп, що еквівалентно 15 000 доларів США. Термін погашення кредиту починається з 01.11.2013 і закінчується 01.02.2015. Можливе дострокове погашення кредиту. Кредит виплачується з розрахунку щомісячної виплати у розмірі не менше 200 доларів США, до першого числа наступного місяця.

Зворотня сторона вказаного договору містить розписки ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 15 000 доларів США в рахунок оплати за придбану квартиру, та ОСОБА_4 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_2 . Також на звороті договору наявна розписка ОСОБА_4 від 20.10.2013 про отримання від ОСОБА_1 коштів в сумі 1000 доларів США в рахунок оплати боргу від ОСОБА_2 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи незавіреної копії заяви розписки ОСОБА_4 від 12.12.2012, останній отримав від ОСОБА_2 64 000 грн 00 коп залогу за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі житла № 3355 від 13.11.2012.

Разом із тим ОСОБА_4 у своїй заяві до суду вказував, що покупцем квартири був саме ОСОБА_1 , який і передавав йому кошти та сплачував в подальшому решту суму боргу, окрім суми в розмірі 800 дол. США, які сплатила відповідач.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2014 у справі № 695/970/14-ц, яке набрало законної сили 17.06.2014, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 04.01.2013 у Лукашівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2 набуте в шлюбі прізвище ОСОБА_6 .

Позивач наполягає, що оформлення договору купівлі-продажу зазначеної квартири здійснювалося на відповідача за порадою нотаріуса, якого обрала сама відповідачка, крім того, для зручності, договір про умови погашення кредиту за продану квартиру також був оформлений на відповідача, хоча кошти сплачував саме позивач, який фактично придбав вказану квартиру за особисті кошти.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/ 15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс 18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, виходячи із вказаних вище доказів по справі, судом встановлено, що спірна квартира була придбана за 88 000 грн. 00 коп., з яких 64 000 грн. 00 коп., продавець ( ОСОБА_4 ) одержав від покупця ( ОСОБА_2 ) до підписання цього договору, а залишок суми 24 000 грн. 00 коп. покупець ( ОСОБА_2 ) зобов`язується сплатити продавцю ( ОСОБА_4 ) до 01.02.2015р.

Разом із тим, згідно з довідкою Уманської міської державної нотаріальної контори від 08.05.2014 р. ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті матері ОСОБА_8 та в Уманській міській державній нотаріальній конторі оформив свої спадкові права в тому числі на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до умов договору про завдаток від 03.10.2013р., що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , а також розписки ОСОБА_9 від 04.10.2013р. останній сплатив ОСОБА_1 27000 дол. США за куплену в нього квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином вбачається, що позивач продав свою квартиру, що знаходиться в м. Умань за суму коштів, що на час продажі була еквівалентна 217350 грн..

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05.04.2013р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3-613 на грошові вклади вартістю 3455.99 грн., та свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3-615 на грошовий вклад вартістю 4869 грн., а також 17.09.2013р. згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №2-2482 продав дачну ділянку , площею 0.0649 га у СТ «Харчовик» в м. Умань, за ціною 9600 грн..

Позивач наполягає, що частину отриманих в такий спосіб коштів він витратив на придбання спірної квартири, в якій мав намір оселитися та проживати разом із відповідачкою та її двома дітьми, а частину коштів віддав своєму сину від іншого шлюбу.

Жодних належних доказів зворотного відповідачем надано не було, хоча остання на початку розгляду справи брала активну участь у розгляді даної справи, але жодними доказами вказані вище обставини не спростувала.

Крім того суд бере до уваги, що рішенням у справі №695/2161/15-ц Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2021р., яке набрало законної сили 28.08.2021р., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору удаваним було відмовлено повністю у задоволенні вказаних позовних вимог, однак при розгляді вказаної справи судом було встановлено, що в матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_1 коштів в рахунок оплати за придбану за вказаним договором квартиру. Із письмових пояснень самого ОСОБА_4 , судом встановлено, що саме ОСОБА_1 надавав та здійснював оплату вартості вказаної квартири, хоча остання і була фактично оформлена на ОСОБА_2 ..

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач передав ОСОБА_3 1500 дол. США в якості авансу за придбання вказаної спірної квартири, в подальшому при оформленні договору купівлі-продажу позивачем було передано ОСОБА_4 13500 дол. США отже разом передана сума коштів позивачем сягає 15000 дол. США.

Належність вказаних коштів ОСОБА_1 саме як особистих коштів стверджується вказаними доказами по справі.

У подальшому позивач сплатив ОСОБА_4 2200 дол. США із 3000 дол. США, які залишалося сплатити за продану ним квартиру.

Вказані обставини ОСОБА_4 не заперечуються.

Решту боргу за вказану квартиру відповідач сплатила ОСОБА_4 у гривнях шляхом грошових переказів на банківську картку.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені окрім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Матеріали справи містять достатньо доказів, що сума грошових коштів позивача, яка отримана ним від продажу іншого його особистого житла була достатньою для внесення більшої суми вартості спірної квартири.

Отже, згідно приписів статей 57, 60, 65 СК України, та виходячи з принципів законності та справедливості, за позивачем слід визнати право власності на 3/4 частини вказаної спірної квартири, як на нерухоме майно, яке було придбано за особисті кошти позивача.

Разом із тим, керуючись норми ст.,ст. 60 та 69 СК України решта частина квартири, а саме 1/4 частини квартири, враховуючи внесення відповідачем своїх коштів на її придбання, а також відсутність належного підтвердження належності саме позивачу коштів, які останній сплатив в якості заборгованості за вказану квартиру в період шлюбу із відповідачем, слід визнати як спільне сумісне майно подружжя, придбане під час шлюбу.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Аналізуючи наведені норми закону, а також обставини справи, суд дійшов висновку, що вказана 1/4 частина квартири підлягає поділу між сторонами у рівних частинах, тобто по 1/8 частині кожному.

Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем у встановленому законом порядку не доведено підстави визнання за ним права власності на 1/4 частину вказаної спірної квартири.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60,61,69 СК України, ст.,ст. 317, 319, 358, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 206, 247, 263-268, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про проведення розподілу майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини двохкімнатної квартири за АДРЕСА_4 , як на особисту власність, придбану за власні кошти позивача.

Визнати 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Припинити спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/4 квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в порядку визначеному ч. 4 ст. 287 та ст. 288 ЦПК України до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Середа Л.В.