ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/81/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

представника апелянта - Кавійчик В.П.,

третьої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17164/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року (ухвалене суддею Черніцька І.М., повний текст якого складено 22 липня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акту про припинення зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акту про припинення зобов`язання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 11 квітня 2008 року між ним та банком укладено кредитний договір за № CL 33088 на суму 20000 доларів США. В забезпечення виконання умов даного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 11 квітня 2008 року. Позивач належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року позов банку задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірі 22331.86 доларів США, що еквівалентно 169976.72 грн., яка складалась з наступного:

- 562.83 доларів США, що еквівалентно 4283.92грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту;

-18423.60 доларів США, що еквівалентно 140229.39 грн. - сума кредиту, яка стягується достроково;

- 3229.29 доларів США, що еквівалентно 24579.42 грн., - сума простроченої відсоткової ставки та 116.14 доларів США, що еквівалентно 883.99 грн. - сума підвищеної відсоткової ставки.

Під час виконавчого провадження ним та поручителем часткового сплачувалась заборгованість.

31 березня 2015 року між позивачем та банком підписано пропозицію про врегулювання заборгованості, згідно якої позивачем внесено на рахунок банку 10% від розміру заборгованості, вказаної у рішенні суду, та судові витрати. У даній пропозиції також зазначалось, що у разі сплати 84988.36 грн. у строк до 31 березня 2018 року на рахунок відповідача, решта заборгованості буде вважатись врегульованою та подальшу оплату слід проводити щомісячно у розмірі 2361 грн. Дана угода зі сторони позивача була виконана в повному обсязі достроково до 17 листопада 2016 року, однак, відповідач відмовився підписувати акт про припинення зобов`язання та прощення боргу у розмірі 40%.

У кінці 2017 року від банку вдруге поступила пропозиція щодо внесення суми у розмірі 64000 грн., що потягне за собою погашення та закриття кредиту у повному обсязі. Вказана сума була внесена позивачем та на його адресу надійшов акт від 27 грудня 2017 року про припинення зобов`язання, в якому банк самостійно на власний розсуд визначив заборгованість у розмірі 110033.95 доларів США, замість загальної суми 22331.95 доларів США. Відповідач на власний розсуд визначив заборгованість у розмірі 12342.15 доларів США, згідно офіційного курсу долара США станом на 27 грудня 2017 року, у той час коли потрібно було застосувати курс долара США станом на 01 січня 2014 року.

Зазначені в акті від 27 грудня 2017 року відомості про розмір анульованої заборгованості по Кредитному договору призвели до прийняття податкових повідомлень - рішень Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Тернопільській області про стягнення з нього податку за нібито отримане благо.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд визнати протиправним та скасувати акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року за Кредитним Договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 - адвокат Кавійчик В.П. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в пропозиції про врегулювання заборгованості від 31 березня 2015 року вказувалося, що у разі оплати 84988.36 грн. в термін до 31 березня 2018 року решта заборгованості буде вважатись врегульованою. Дана угода зі сторони ОСОБА_4 була виконана в повному обсязі достроково до 17 листопада 2016 року, однак, відповідач відмовився підписувати акт про припинення зобов`язання та прощення боргу у розмірі 40%. Відповідач самостійно, без жодних повідомлень зробив черговий перерахунок та в оскаржуваному акті зазначив суму заборгованості в розмірі 110033.95 доларів США замість 22331.95 доларів США. Вказує, що він не погоджується із вказаною сумою, яка є незаконною та не відповідає дійсності. Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року, в якому визначено суму заборгованості 110033.95 доларів США, підписано під тиском з боку АТ «Універсал Банк». Звертає увагу на те, що відповідач самовільно повернувся до доларового еквіваленту кредиту і на власний розсуд визначив заборгованість у розмірі 12342.15 доларів США по курсу станом на 27 грудня 2017 року - 27.99 грн. за 1 долар, коли слід було застосувати курс долара станом на 01 квітня 2014 року - 7.99 грн. за 1 долар США. Вважає, що вказані обставини свідчать про недобросовісність та незаконність дій відповідача, оскільки ним в повному обсязі сплачено суму заборгованості за кредитним договором, однак банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

У зв`язку з викладеним просить суд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Кавійчик В.П. та третя особа ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

11 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», укладено Кредитний Договір від 11 квітня 2008 року за № СL 33088, згідно якого ВАТ «Універсал Банк» зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 20000 доларів США на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а ОСОБА_4 зобов`язувався погасити кредит, сплатити проценти в розмірі 24% річних за користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених Договором (т.1 а.с.8-12).

На забезпечення виконання даного зобов`язання за вищезазначеним Кредитним Договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» 11 квітня 2008 року укладено Договір поруки за № СL 33088, за яким поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником зобов`язань по Кредитному Договору.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 порушив свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, ПАТ «Універсал банк» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості в солідарному порядку в сумі 169976.72 грн.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року у справі №2-1892/10 позов задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірі 22331.86 доларів США, що еквівалентно 169976.72 грн., яка складалась з наступного:

- 562.83 доларів США, що еквівалентно 4283.92 грн - сума простроченої заборгованості по кредиту;

- 18423.60 доларів США, що еквівалентно 140229.39 грн. - сума кредиту, яка стягується достроково;

- 3229.29 доларів США, що еквівалентно 24579.42 грн. - сума простроченої відсоткової ставки;

- 116.14 дол. США, що еквівалентно 883.99 грн. - сума підвищеної відсоткової ставки (т.1 а.с.21-23).

23 липня 2010 року на виконання рішення суду видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь банку боргу в сумі 22331.86 доларів США, що еквівалентно 169976.72 грн., які звернуті до примусового виконання.

В судовому засіданні встановлено, що оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року не виконувалось, ПАТ «Універсал банк» продовжував нараховувати відсотки на умовах, визначених кредитним Договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088 та станом на 27 грудня 2017 року, згідно розрахунку банку, сума заборгованості вже складала 110033.95 доларів США, з яких:

- 12342.15 доларів США - за основною сумою кредиту;

- 97691.80 доларів США. - за загальною сумою процентів, комісій, винагород, інших можливих плат Позичальника на користь кредитора за основним договором.

27 грудня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» та позивачем складено Акт про припинення зобов`язання за Кредитним Договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088, згідно якого сторони погодили, що станом на день його підписання загальний розмір заборгованості позивача за Кредитним Договором перед банком становить 110033.95 доларів США, яка буде вважатись погашеною повністю шляхом анулювання (прощення) Кредитором з моменту підписання даного Акту.

Підписуючи Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року за Кредитним Договором від 11 квітня 2008 року № СL 33088 позивач та відповідач дійшли згоди про те, що прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним Договором в цілому станом на 27 грудня 2017 року, та складає 110033.95 доларів США. Така сума вважається прощеною повністю шляхом анулювання (прощення) Кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі ст.605 ЦК) з дотриманням черговості погашення заборгованості, як це передбачено в Основному договорі, в тому числі за основною сумою кредиту - 12342.13 доларів США, за загальною сумою процентів, комісій, винагород, інших можливих плат Позичальника на користь Кредитора за Основним Договором - 97691.80 доларів США, а Позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за Основник договором в повному обсязі (п.2 Акту).

У п.3 цього Акту зазначено, що згідно з підпунктом «д» п.164.2.17 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у раз якщо його розмір перевищує 25 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Вказаний Акт підписаний особисто позивачем та отриманий ним цього ж дня, що не заперечується останнім та підтверджується його підписом на акті (т.1 а.с.18).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року в справі №500/181/19 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 18 вересня 2018 року за №№ 6, 6, (т.1 а.с.26-33).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року в справі №500/181/19 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (т.1 а.с.80-82).

Судом встановлено, що банком списано прострочену основну суму кредиту у 2017 році в сумі 344896 грн. 04 коп., що еквівалентно 12342.15 доларам США, що відображено у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу «126» відповідно до абзац. «д» підп.164.2.17 п.164 ПК України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником податку у річній декларації про майновий стан і доходи.

Дана сума відповідає сумі, зазначеній в Акті від 27 грудня 2017 року про припинення зобов`язань за Кредитним договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, зазначено, що контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку з доходів, виходив зі суми прощеного боргу, яка складалась лише із основної суми кредиту у розмірі 344896.04 грн.

Крім того, у вищезазначеній постанові вказано, що анульована у 2017 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а тому такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Згідно ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 ЦК України «Припинення зобов`язання».

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до положень ст.605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таке прощення є безумовним одностороннім правочином.

Аналіз статті 605 ЦК свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.

Такий висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 569/22588/18.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскаржуваний Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року, за своєю правовою природою, є одностороннім правочином прощення боргу.

Згідно з підпунктом 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Аналогічні висновки викладені у постанові КАС у складі Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 802/1108/17-а.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 порушив свої зобов`язання за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № СL 33088, а тому ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року (справа №2-1892/10) позов задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірі 22331.86 доларів США, що еквівалентно 169976.72 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_4 посилався на те, що в Акті від 27 грудня 2017 року про припинення зобов`язання не вірно зазначено розмір заборгованості за кредитним договором № СL 33088 від 11 квітня 2008 року, яка визначена банком в сумі 110033.95 доларів США.

Крім того, відповідач на власний розсуд визначив заборгованість (за основною сумою кредиту в розмірі 12342.15 доларів США, згідно офіційного курсу долара США станом на 27 грудня 2017 року, у той час коли потрібно було застосувати курс долар США станом на 01 січня 2014 року.

Апеляційний суд погоджується із посиланнями апелянта на те, що банком в оскаржуваному Акті про припинення зобов`язань неправомірно визначено суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 110033.95 доларів США.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що АТ «Універсал Банк» після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом рішення від 29 березня 2010 року у справі №2-1892/10 безпідставно продовжувались нараховуватися ОСОБА_4 відсотки на умовах, визначених законодавством та договором, оскільки пред`явивши до боржника вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088 АТ «Універсал Банк» втратив право нараховувати передбачені вказаним договором проценти.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що:

1) суд знає право;

2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;

3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня2021 року в справі № 904/5726/19.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Колегія суддів зазначає, що заявлена позовна вимога про скасування Акту про припинення зобов`язань, за своєю суттю є вимогою про визнання недійсним договору прощення боргу.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї Постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших,

крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки сума боргу є істотною умовою договору прощення боргу, то її неправильне визначення з порушенням норм чинного цивільного законодавства свідчить про те, що зміст правочину суперечить нормам цивільного законодавства, що, в свою чергу, у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки в оскаржуваному Акті АТ «Універсал Банк», всупереч нормам ЦК України, неправомірно визначив суму заборгованості в розмірі 110033.95 доларів США, вказаний Акт слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

З огляду на наведене, висновки суду про не обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту про припинення зобов`язання є безпідставними, а тому позовну заяву ОСОБА_4 слід задовольнити.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акту про припинення зобов`язання - задовольнити.

Визнати недійсним Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року за кредитним договором № СL 33088 від 11 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 28 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді