Справа № 128/27/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

за участі секретаря судових засідань Ружицькій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вони із відповідачем 24.02.1990 зареєстрували шлюб, від якого мають повнолітнього сина. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Проте, відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАЦС.

Окрім того, за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони із відповідачем придбали автомобіль марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , за ціною 615835 грн., відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 30.07.2015 та кредитного договору від 22.07.2015 №50013055, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 .. За викладених обставин позивач просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 » та в порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, а також стягнути із відповідача понесені нею судові витрати.

Позивачка клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавала.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. Подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, а справу розглянути у її відсутність. Окрім того, додала довідку про залишок заборгованості по кредитному договору, який зобов"язується погасити в рівній частці.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, не заперечував щодо задоволення позову в цій частині. В частині поділу спільного майна подружжя - автомобіля марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , заперечив з підстав того, що позивачка не бажає погашати борг по кредиту. Просив справу розглянути у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами.

Заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 13.01.2022 позов ОСОБА_1 залишено без руху, визначено недоліки позовної заяви, порядок та строк їх усунення (а.с. 15).

Ухвалою суду від 16.02.2022 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 20).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено наступні не оспорені факти та обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , сторони 24.02.1990 зареєстрували шлюб у міському відділі РАЦС м. Вінниці, актовий запис №524 (а.с. 5).

Відповідно до копії кредитного договору №50013055 від 22.07.2015, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 662330,60 грн .строком на 60 місяців для купівлі автомобіля марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , об`ємом 1390 куб.см, вартість якого становить 615835,00 грн., включаючи суму додаткового кредиту (а.с. 7).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 30.07.2015, право власності на автомобіль марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрвоано за ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно довідки ТОВ «Порше Мобіліті» від 14.02.2022 (а.с. 23) станом на 14.02.2022 за кредитним договором №50013055 від 22.07.2015, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» існує прострочена заборгованість у розмірі 30433,02 грн.

Підставою даного позову є те, що позивачка бажає розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя, однак розірвання шлюбу в органах РАЦС за відсутності згоди другого з подружжя можливе лише в судовому порядку. Також лише в судовому порядку можливий поділ спільного майна подружжя за відсутності згоди другого з подружжя на такий поділ в добровільному порядку. В даному випадку предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами та поділ спільного майна подружжя.

Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Зокрема, ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо його розірвання.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливе здійснити розподіл майна, виходячи з правил рівності часток. При цьому, суд не бере до уваги невизнання відповідачем позову в частині поділу спільного майна подружжя, оскільки в силу вищевказаних норм ЦК України та СК України спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідачем окрім зазначення в заяві про розгляд справи в його відсутність про невизнання цієї вимоги, будь яких обгрунтованих заперечень проти вимоги позивачки про поділ майна не надано.

Згідно ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги в частині розподілу спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягненню з відповідача на користь позивачки. Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 104, 105, 110, 112, 163 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 1, 10, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 лютого 1990 року в міському відділу РАЦС м. Вінниці, актовий запис №524.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_3 ».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Beetle», 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 30 липня 2015 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету витрати по сплаті судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2254 (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 89 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканка АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканець АДРЕСА_2 .

Суддя Л.П. Шевчук