Справа №303/3928/21
2/303/1275/21
ряд. стат. звіту - 67
17 березня 2022 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань Славич М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
Позов мотивований тим, що 26.10.1991 року між сторонами було зареєстровано шлюб у с.Родниківна Свалявського району. За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем було придбане майно, а саме: квартира, земельна ділянка, будинок та транспортні засоби, які були зареєстровані на ім`я відповідача за спільні кошти подружжя. Все майно, придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя у відповідності до чинного законодавства. Однак дійти згоди з відповідачем про визначення розміру часток за взаємною згодою не вдається можливим, в зв`язку з чим ОСОБА_2 змушена звернутися до суду із відповідним позовом.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 26.10.1991 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований 26.10.1991 року у с.Родниківка Свалявського району, актовий запис №9, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 12).
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2014 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 23).
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 29.12.2006 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_2 будинок, під номером АДРЕСА_3 (а.с. 21).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13171878 виданого 10.01.2007 року будинок за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 22).
Відповідно до журналу карток ТЗ, згідно регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистем НАІС Єдиного державного реєстру МВС за ОСОБА_2 значаться транспортні засоби: Volkswagen Golf, 2010 року випуску, колір коричневий, номерний знак НОМЕР_2 ; Volkswagen Passat 1.8, 1993 року випуску, колір білий, номерний знак НОМЕР_3 ; Skoda Superb, 2010 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_4 ; SKODA OCTAVIA, 2008 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_5 ; OPEL VIVARO, 2010 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_6 .
Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.
При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому, суд зазначає, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу квартира АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_3 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем чи відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та з врахування заявлених позовних вимог.
В той же час, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт придбання (набуття) земельної ділянки та транспортних засобів саме за спільні кошти подружжя та не надано доказів на підставі яких відповідач набув у власність зазначене рухоме та нерухоме майно, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Також враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то розподіл судових витрат слід здійснити пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов задоволити - частково.
Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та будинок за адресою: АДРЕСА_3 об`єктами спільної сумісної власності подружжя, в якому частки співвласників ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 є рівними.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частки майна подружжя, а саме:
- квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
- будинок за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частки майна подружжя, а саме:
- квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
- будинок за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , паспорт № НОМЕР_9 виданий 08.06.2018 року, місце проживання АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , місце проживання АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення складений 17.03.2022 року.
Головуючий Ю.Ю. Куцкір