Єдиний унікальний номер 464/289/22
Провадження № 2/448/274/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23.03.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про: зміну способу стягнення та розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

На адресу суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 , поданий його представником - адвокатом Підгайною Н.Й., до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, а саме сторона позивача просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який встановлений на утримання дітей сторін ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі судового наказу Мостиського районного суду Львівської області від 21.09.2021р. (справа №448/1013/21), з 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно - на 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення нею повноліття.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену заяву передано в провадження судді Ю.Білоуса.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проаналізувавши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що така не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, з наступних підстав.

Згідно п.4 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Крім того, відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підстави позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, поданої в інтересах ОСОБА_1 , сторона позивача у прохальній частині позовної заяви просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) на стягнення у виді твердої грошової суми в розмірі по 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Слід зазначити, що зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст.192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами.

Одержувачем аліментів є відповідачка по справі - ОСОБА_2 , а позовна заява подана особою, з якої стягуються аліменти, - ОСОБА_1 , який не наділений в даному випадку ініціювати зміну способу стягнення аліментів.

Також, відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача або за домовленістю між батьками. Тобто, визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі є правом одержувача аліментів, а не іншої сторони (платника аліментів).

Враховуючи викладене, стороні позивача необхідно обґрунтувати вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів, зазначити та надати суду докази про досягнення домовленості між батьками з цього приводу.

Крім того, вважаю за необхідне звернути увагу сторони позивача на невідповідність позовної заяви вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України та вимогам Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

У матеріалах позовної заяви за позовом ОСОБА_1 відсутня квитанція про сплату судового збору..

Так, згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, позивач ОСОБА_1 , звертаючись із позовом про зменшення розміру аліментів, - не звільнений від сплати судового збору.

Крім того, з врахуванням положень ч.3 ст.181 СК України, позивач ОСОБА_1 , який не є одержувачем аліментів та не може ініціювати зміну способу стягнення аліментів, відповідно і не може бути звільнений від сплати судового збору «як позивач у справі про «зміну способу стягнення аліментів».

Доказів на підтвердження інших підстав для звільнення від сплати судового збору стороною позивача не надано.

При цьому, клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору стороною позивача також не надано.

Вищезазначені обставини позбавляють можливості суд вирішити питання про відкриття провадження у справі, відповідно, позивачу ОСОБА_1 , слід виправити зазначені недоліки позовної заяви.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що вказана заява підлягає залишенню без руху, а позивачу ОСОБА_1 необхідно надати строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів - залишити без руху.

Надати позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків - 10 (десять) днів з дня вручення йому копії ухвали про залишення позову без руху та роз`яснити, що у випадку виконання ним у встановлений строк відповідних вимог ухвали суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання, інакше заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Ухвала є остаточною та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Юрій БІЛОУС