ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання неправомірним використання зображення (фотографії) у соціальній мережі інтернету, встановлення заборони використання, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

24 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання неправомірним використання зображення (фотографії) у соціальній мережі Інтернет, встановлення заборони використання, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. Одночасно з позовом було подано заяву про його забезпечення шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 встановити технічні налаштування в її акаунті в соціальній мережі "Facebook" з назвою акаунту " ОСОБА_1 " за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 » щодо обмеження можливості поширення, перепоширення, коментування посту, опублікованого нею ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09.19 год. під назвою: "ІНФОРМАЦІЯ_6 (мовою оригіналу) за посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 та заборонити їй видалення цього посту, коментарів до нього, чи внесення будь-яких змін.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що накладання арешту на квартиру не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Квартира є її єдиним житлом та накладання арешту грубим чином порушить її права. Ухвала не обґрунтована та не мотивована. Позивачем не надано доказів того, що існує загроза невиконання майбутнього рішення суду. Заборона видаляти пост зі сторінки у соціальній мережі фактично є забезпеченням доказів, а не забезпеченням позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду існують усі підстави для накладання арешту на квартиру. Видалення посту, коментарів до нього також може ускладнити ефективний захист та поновлення порушених оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання неправомірним використання зображення (фотографії) у соціальній мережі Інтернет, встановлення заборони використання, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. У своєму позові просила визнати неправомірним використання ОСОБА_1 фотозобрадення, належного їй, ОСОБА_2 , розміщеного в мережі Інтернет на її сторінці в соціальній мережі "Facebook" з назвою " ОСОБА_1 " за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 під публікацією посту ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09.19 год. З назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6 (мовою оригіналу) за посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 та таким, що призвело до розголошення її персональних данних тертім особам, а саме поширення інформації про моє приватне (сімейне) життя. Зобов`язати ОСОБА_1 видалити зі своєї сторінки в Інтернеті у соціальній мережі "Facebook" з назвою " ОСОБА_1 " за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 належний їй, ОСОБА_2 , фотозображення, розміщене ОСОБА_1 під опублікованим нею ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09.19 год. постом з назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6за посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_5, а також усіх коментарів, фото під даною публікацією, що стосуються її персональних даних, а саме поширення інформації про моє приватне (сімейне) життя. Заборонити ОСОБА_1 використовувати та поширювати у мережі інтернет (у тому числі, але не виключно, у соціальній мережі "Facebook" )фотознімки з її зображенням, без попереднього отримання її дозволу на їх поширення та використання. Стягнути з ОСОБА_1 100 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Ухваливши судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач, що звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Позивач не надала докази на обґрунтування необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин ухвалу неможна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,380-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Деркач Н.М.

Куценко Т.Р.