Єдиний унікальний номер судової справи: 225/6006/21
Номер провадження: 2/225/93/2021
10 березня 2022 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Челюбєєва Є.В.
секретаря - Федорцової І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Представник позивача звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у відповідності до біржового контракту від 29.12.1997 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . В зазначеному приміщенні окрім позивача у справі також зареєстровані його діти син - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 , які фактично не проживають останні сім років, оскільки влітку 2014 року вони зібравши всі свої речі виїхали на постійне місце проживання до РФ. Вказані особи, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку немає. Під час останнього спілкування з позивачем, відповідачі повідомили що не збираються повертатися до України.
Отже, у зв`язку з викладеним, позивачем ставиться питання про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони не проживають без поважних причин у вказаній кватирі.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке:
Судом встановлено, що відповідно до біржового контракту № 0056/97 від 29.12.1997 року та реєстраційного посвідчення виданого Дзержинським бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 6,7).
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, № 919/89 від 11.08.2021 року, яка видана адміністратором відділу з питань надання адміністративних послуг Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, в будинку АДРЕСА_2 , крім ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_7 , також зареєстровані їх діти: син - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 (а.с.9).
Судом встановлено, що відповідачі у справі не проживають у вказаній квартирі з січня 2012 року, що підтверджується актами про фактичне не проживання особи від 17.06.2021 року, підписаного сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.10,11,12).
Таким чином, позивач ОСОБА_2 , як власник будинку АДРЕСА_2 , має право володіти, користуватися та розпоряджатися даним будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
У зв`язку з чим, суд зазначає таке:
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Враховуючи, що будинок є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.
Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_2 , належить на праві власності будинок за адресою: АДРЕСА_2 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів, які є дітьми позивачів, без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12,13,81, 89,141,263,265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: