Номер провадження: 22-ц/813/3137/22
Номер справи місцевого суду: 523/3866/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у справі за позовом ліквідаційної комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маловський» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бабакова В.П. 26 травня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2020 року ліквідаційна комісія Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маловський» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами.

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . Позивач є балансоутримувачем вказаного будинку. Відповідачі не сплачують витрати за житлово-комунальні послуги, та за період з 01 вересня 2017 р. по 31 грудня 2018 р. у них утворилась заборгованість у розмірі 3297,64 грн. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму з урахуванням індексу інфляції в розмірі 234,59 грн. та 3% річних в розмірі 68,21 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року позов ліквідаційної комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маловський» було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ліквідаційної комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маловський» 3297,64 грн. заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 р. по 31 грудня 2018 р., 234,59 грн. інфляційних витрат, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 68,21 грн., всього 3600,44 грн.

Стягнуто, в рівних частках, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ліквідаційної комісії об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маловський» судовий збір в розмірі 2102 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав жодного документу щодо наявності своїх прав діяти поза межами строку, на який встановлено ліквідаційну процедуру припинення юридичної особи - ОСББ «Маловський»; не надав жодного доказу щодо наявності прав стягувати грошові кошти з співвласника багатоповерхового будинку та нарахування на законних підставах боргу за надані житлово-комунальні послуги.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Позивач є балансоутримувачем вказаного будинку.

Відповідачі систематично не сплачують житлово-комунальні послуги, та за період з 01 вересня 2017 р. по 31 грудня 2018 р. у них утворилась заборгованість у розмірі 3297,64 грн., що підтверджується актами 3/29/19 н-3, таблицею тарифів (а.с.24-26).

Згідно ст.13 Закону «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов`язаний регулярно, щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Як вже вказувалось вище, відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний будинок знаходиться на балансі ОСББ «Маловський», яке є виконавцем житлово-комунальних послуг, законним представником якої є ліквідаційна комісія ОСББ «Маловський».

Для вищевказаної квартири централізовано постачалися послуги теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання, газопостачання, послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, послуги по вивезенню ТПВ (сміття) та інші послуги для проведення господарської життєдіяльності будинку та прибудинковій території.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що відповідачі, у порушення п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572, систематично не сплачували за спожиті ними комунальні послуги та послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території в період 01 вересня 2017 р. по 31 грудня 2018 р., у зв`язку із чим у них утворилась заборгованість у розмірі 3297,64 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно із ч. 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Колегія суддів зауважує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між ОСББ «Маловський» та відповідачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-2951цс15).

Таким чином, відсутність договору між відповідачами та позивачем не звільняє останніх від обов`язку сплачувати комунальні послуги.

Крім того, за період нарахування заборгованості відповідачі не звертались із претензіями та вимогами про незгоду з встановленими тарифами або з невідповідністю якості послуг, та матеріали справи протилежного не містять.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСББ «Маловський» про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 5713,61 (п`ять тисяч сімсот тринадцять гривень 61 копійок) гривень за період з 01 квітня 2015 р. по 31 серпня 2017 р. доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є позовні вимоги ОСББ «Маловський» про Стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами; розрахунком належних до стягнення платежів.

З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши наявність у відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості із урахуванням 3 % річних від простроченої суми у розмірі 684,45 грн. та індексу інфляції у розмірі 1280,99 грн.

Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 19 серпня 2019 р. у справі № 462/4403/15-ц (провадження № 61-33073св18); від 01 серпня 2019 р. у справі № 644/5029/16-ц (провадження № 61-27671св18); від 03 липня 2019 р. у справі № 640/17718/16-ц (провадження № 61-26541св18). Розрахунок позивача щодо відсотків та інфляційних витрат перевірений судом та відповідає нормам ЦК України, ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи зазначені норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів необхідно солідарно стягнути 3297,64 грн. заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 р. по 31 грудня 2018 р., 234,59 грн. інфляційних витрат, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 68,21 грн., всього 3600,44 грн.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягав стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2102 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що позивач не надав жодного документу щодо наявності своїх прав діяти поза межами строку, на який встановлено ліквідаційну процедуру припинення юридичної особи - ОСББ «Маловський»; не надав жодного доказу щодо наявності прав стягувати грошові кошти з співвласника багатоповерхового будинку та нарахування на законних підставах боргу за надані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів зауважує, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 р. у цивільній справі №1527/6520/12 припинено юридичну особу - ОСББ «Маловський», що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, та призначено ліквідаційну комісію, встановлено строк роботи ліквідаційної комісії.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 р. у цивільній справі 523/6265/13-ц змінено голову ліквідаційної комісії та продовжено строк роботи ліквідаційної комісії.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 р. у цивільній справі 523/6265/13-ц змінено спосіб і порядок виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 р. по цивільній справі 523/6265/13-ц шляхом продовження ліквідаційної процедури з припинення ОСББ «Маловський» до зведення та затвердження ліквідаційного балансу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 р. змінено спосіб і порядок виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 р. по цивільній справі 523/6265/13-ц шляхом заміни померлого ліквідатора голову ліквідаційної комісії ОСББ «Маловський» Ананьєва С.П. на голову ліквідаційної комісії ОСББ «Маловський» Панчишину С.Ю.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Панчишина С. Ю. є головою комісії з припинення або ліквідатор ОСББ «Маловський».

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що ліквідаційна комісія ОСББ «Маловський» має передбачене законом право звертатись з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки, на думку апелянта, сума боргу накопичувалась з 2015 року.

Колегія суддів зауважує, що предметом даних позовних вимог є стягнення з відповідачів суми заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 р., а тому позивач, звернувшись до суду першої інстанції з позовом 12 березня 2020 р., не пропустив трирічний строк загальної позовної давності.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 березня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе