Номер провадження: 22-ц/813/931/22
Номер справи місцевого суду: 521/2128/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Мирончук Н.В. 26 березня 2015 року в м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 2-3).

В обґрунтування позову Банк посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № NKH3AE від 22.09.2008 року, відповідач отримав кредит в розмірі 23 415,80 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку. встановленому кредитним договором.

У зв`язку із тим, що відповідач належним чином свої обов`язки не виконував, станом на 28.01.2015 року у останнього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 99 725,00 доларів США, яка складається з наступного: 17 714,47 доларів США - заборгованість за кредитом; 10776,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 017,54 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63 452,99 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,76 доларів США - штраф (фіксована частина); 4748,06 доларів США - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року позов ПАТ КБ «Приват6анк» було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 99 725,00 доларів США, що за курсом 15,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.01.2015 року складає 1 581 638,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 гривні (а.с. т. 1 а.с. 40-41).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т. 1 а.с. 79-80).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що автомобіль, який був переданий Банку в заставу у забезпечення кредитного договору, був реалізований, однак Банк не включив вартість вказаного автомобіля до розрахунку заборгованості та не повідомив суд про вказані обставини (т. 1 а.с. 89-91).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами Кредитно-заставного договору № NKH3AE від 22.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , Банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 840, 65 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку, встановленому кредитним договором.

Кінцевим терміном повернення грошових коштів за договором є 20.09.2013 року.

Крім того, вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладення 22 вересня 2008 року договору застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль BMW, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 .

У вересні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами до ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № NKH3AE від 22.09.2008 року у розмірі 395 668, 32 коп., звернуто стягнення на автомобіль BMW, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк».

01.11.2013 р. предмет застави було реалізовано, та кошти від продажу автомобіля в розмірі 14 074, 82 доларів США було направлено на погашення заборгованості, однак, вказаних коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості, у зв`язку із чим ПАТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2015 року звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 28.01.2015 року відповідач мав заборгованість у сумі 99 725,00 доларів США, яка складалась з наступного:

- 17714,47 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 10776,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3017,54 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 63452,99 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору:

- 15,76 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 4748,06 доларів США - штраф (процентна складова).

Колегія суддів доходить до висновку, що, пред`явивши у вересні 2011 року вимоги до позичальника про звернення стягнення на предмет застави, банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання, а також втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що Банком було змінено строк виконання зобов`язання з вересня 2011 року, то колегія суддів вважає, що з боржника ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню, станом на вказану дату, 8 126,14 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 231 920 (двісті тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 04 коп., та 13 999,84 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 399 555 (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч) грн. 43 коп., а також заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 714,47 доларів США, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 505 570 грн. (п`ятсот п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. 97 коп., а всього 39 840, 45 доларів США.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17, згідно з якою оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Що стосується стягнення з боржника на користь Банку 3017,54 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафів відповідно до Договору: 15,76 доларів США - штраф (фіксована частина), 4748,06 доларів США - штраф (процентна складова), то колегія суддів доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, виходячи з наступного.

Так, п.14.9 Кредитно-заставного договору № NKH3AE від 22.09.2008 року передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за Договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов`язання.

Однак, як зазначено ПАТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу, вказаний штраф у сумі 441, 39 доларів США вже був погашений після реалізації Банком заставного автомобіля (т.1 а.с. 181).

Колегія суддів зауважує, що гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. non bis in idem - «двічі за одне й те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання.

Повторне стягнення штрафу (фіксованої частина), який вже був погашений Банком, є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, тобто, подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання.

Що стосується штрафу (процентної складової) у розмірі 4748,06 доларів США, то такий штраф не передбачений умовами Кредитного договору та, відповідно, не породжує у позичальника обов`язку щодо його сплати.

Щодо заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3017,54 доларів США, то колегія суддів зауважує, що п.п. «а» п.17.1.8 Договору передбачено, що позичальником сплачується одноразова комісія за надання фінансового інструменту в розмірі 636,41 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту.

З п.п. «в» п.п.17.1.8 Договору вбачається, що позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до п.16.9. Однак, у зазначеному п.16.9 вказано, що сплата такої винагороди здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит надається у іноземній валюті, винагорода сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати.

Однак, Банком пред`явлено вимоги щодо сплати заборгованості по комісії за користування кредитом у іноземній валюті, що є порушенням умов Кредитно-заставного договору № NKH3AE

Крім того, колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зазначено, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з боржника 3017,54 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, а також 15,76 доларів США штрафу (фіксована частина), 4748,06 доларів США штрафу (процентна складова), є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Одночасно, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що автомобіль, який був переданий Банку в заставу у забезпечення кредитного договору, був реалізований, однак Банк не включив вартість вказаного автомобіля до розрахунку заборгованості та не повідомив суд про вказані обставини.

З виписок за кредитним рахунком відповідача від 01.11.2013 року. вбачається, що вартість реалізованого авто склала 14 074, 82 доларів США, які були направлені Банком на погашення згідно такого порядку:

- 6396,33 доларів США направлено на погашення пені;

- 6837,72 доларів США направлено на погашення тіла кредиту;

- 441,39 доларів США направлено на погашення штрафу відповідно до п.14.9 Кредитно-заставного договору;

- 399, 38 доларів США направлено на погашення юридичних витрат відповідно до п.6.2.7 Кредитно-заставного договору.

Таким чином, твердження апелянта про неврахування судом суми, отриманої Банком від продажу заставного авто, є необґрунтованими.

Оскільки вказаних коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості у повному розмірі, то Банк правомірно звернувся до суду із позовом про стягнення з позичальника залишку заборгованості по кредиту.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі 1461, 06 гривень, а з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнути суму судового збору у розмірі 950, 04 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»:

17 714,47 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 505 570 грн. (п`ятсот п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. 97 коп.

8 126,14 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 231 920 (двісті тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 04 коп.

13 999,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом НБУ від 14.02.2022 року становить 399 555 (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч) грн. 43 коп., а всього - 39 840, 45 доларів США.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 950, 04 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе