Справа № 139/737/21
Провадження № 2/139/244/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

15 березня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач є батьком ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, і продовжує навчання на 1 курсі денної форми навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського. На даний час спільний з відповідачем син ОСОБА_3 знаходиться лише на утриманні матері та її другого чоловіка, а відповідач самоусунувся від матеріальної допомоги сину.

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила про стягнення з відповідача як батька повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років.

17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі на підставі відповідної ухвали судді (а.с. 27). Цією ж ухвалою постановлено розглядати справу в судовому засіданні 06 грудня 2021 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Крім того, 25 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з іншим позовом (а.с. 51-58), в якому ставила вимогу про стягнення із ОСОБА_2 на свою користь на підставі ст. 185 СК України додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання та проживання в гуртожитку їх спільного сина ОСОБА_3 , періодично в сумі 4600 гривень та 1300 гривень.

Провадження у справі за цим позовом було відкрито на підставі ухвали судді від 17 листопада 2021 року у справі № 139/821/21 (а.с. 71). Цією ж ухвалою було прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року (а.с. 46-47) задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Купрія О.М. (а.с. 39) про об`єднання згаданих вище справ в одне провадження.

10 грудня 2021 року електронною поштою, а 13 грудня - поштою від представника відповідача - адвоката Купрія О.М. надійшов відзив (а.с. 77-87, 88-97).

15 грудня 2021 року позивач подала відповідь на відзив (а.с. 98-101), позовну заяву в новій редакції (а.с. 103-104), заяву про долучення доказів (а.с. 108-112), а 16 грудня 2021 року - клопотання про витребування доказів (а.с. 113).

Так, в оновленій позовній заяві (а.с. 103-104) ставиться єдина вимога про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на підставі ст. 199 СК України на повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 2400 гривень щомісячно на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 16 грудня 2021 року постановлено перейти від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 14 січня 2022 року (а.с. 114-115). Цією ж ухвалою було задоволено клопотання сторони позивача та витребувано докази від Державної фіскальної служби України у Вінницькій області та з Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 14 січня 2022 року (а.с. 148) задоволено клопотання представника позивача про витребування інформації про доходи відповідача з Головного управління ДПС у Вінницькій області (а.с. 145).

Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року (а.с. 167-168) підготовче провадження закрито і у справі призначено розгляд по суті.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судові засідання на 01 та 15 березня 2022 року (а.с. 173, 175), в судове засідання не з`явився і не повідомив про причину неявки.

З врахуванням думки позивача, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України ухвалено про розгляд справи на підставі наявних в ній доказів (постановлення заочного рішення).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та пояснила: З відповідачем вона перебувала у шлюбі з 06 жовтня 2022 року до 15 жовтня 2008 року і має з ним спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення подружніх стосунків відповідач не цікавився життям та здоров`ям сина, матеріальне утримання почав надавати лише з моменту прийняття судом відповідного рішення. Син досяг повноліття, але з 01 вересня 2021 року він навчається у ВУЗі на комерційних засадах, термін навчання до 30 червня 2025 року. Вартість навчання складає 18400 гривень за навчальний рік, вартість найму житлового приміщення в гуртожитку за період 2021-2022 навчальний рік складає 2600 гривень. Крім того, ОСОБА_3 має певні проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вартість обстеження та лікування щомісяця обходиться в сумі приблизно 800 гривень. Оскільки син навчається на денній формі, він не має можливості працевлаштуватися, а тому всі витрати з оплати вартості проїзду, харчування, навчальних посібників, забезпечення засобами зв`язку та інтернету і т.п. несе в її теперішня сім`я.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов ОСОБА_1 (а.с. 88-89). Однак, цей відзив стосується позовних вимог, викладених у первинних позовах від 14 вересня 2021 року (а.с. 1) та від 21 жовтня 2021 року (а.с. 51).

Позивач же уточнила свої позовні вимоги у позові від 14 грудня 2021 року (а.с. 103-104), заявивши до ОСОБА_2 одну узагальнену позовну вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2400 гривень щомісячно.

Відзив на кінцеву позовну вимогу (а.с. 129-131) зводився до того, що уточнену позовну вимогу слід повернути позивачу, оскільки вона подана з порушенням процесуальних строків; а також твердженням, що позивачем при заявлені вимоги не враховано, що ОСОБА_2 має на утриманні, крім ОСОБА_3 , ще двох малолітніх дітей.

В той же час, з клопотань представника відповідача - адвоката Купрія О.М. (а.с. 144, 151, 163) слідує, що між сторонами велися перемовини про укладення мирової угоди. Цей факт не заперечувала і позивач у підготовчому засіданні 17 лютого 2022 року.

Таким чином, суду не відома позиція відповідача щодо позову.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши надані сторонами докази та проаналізувавши чинне законодавство щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Сторони є батьками уже повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 21), який навчається на 1 курсі денної за рахунок комерційних засад у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського, що стверджується довідкою ВУЗу № 141 від 03.09.2021 (а.с. 7).

Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради № 2199 від 09.11.2021 (а.с. 24) стверджуються пояснення позивача про те, що син ОСОБА_3 перебуває лише на її (її сім`ї) утриманні. Такий факт не спростовано відповідачем.

У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Паспортом громадянина України (а.с. 4) та свідоцтвом про народження (а.с. 6) доведено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття.

Повнолітній ОСОБА_3 з 01 вересня 2021 року навчається на денній формі навчання на комерційних засадах у Вінницькому державному педагогічному університетіза освітньо-професійною програмою «Бакалавр» до 30 червня 2025 року (а.с. 7).

Отже, спільний син сторін ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, оскільки через форму навчання позбавлений можливості самостійно заробляти на життя та навчання.

Щодо можливості батька-відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, суд враховує, що:

-він регулярно сплачував на сина аліменти до досягнення тим повноліття у мінімальному розмірі, визначеному законодавством, а, отже, знаходив можливість заробити;

-що він має доходи у вигляді орендної плати за договорами оренди землі (а.с. 159);

-періодично виїжджає за кордон на термін від 21 до 50 днів у країни Європи та Азії, а, отже, або працює там, або ж має матеріальну можливість проживати за кордоном.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідач не заперечив необхідність участі в утриманні повнолітнього сина, а тому вимога про стягнення утримання на повнолітнього сина підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Так, при визначені розміру аліментів суд має взяти до уваги стан здоров`я та матеріальний стан і сина, і батька, наявність у відповідача інших утриманців та майна, інші обставини, що мають значення для справи.

У цій справі є доведеним факт, відповідно до якого, позивач сплатила за навчання сина, за проживання поза межами дому, а також несе витрати на проїзд сина до навчального закладу, харчування і т.п.

Ці факти доведені: договором № 01/08 про порядок розрахунків між навчальним закладом та ОСОБА_1 (а.с. 55), договором найму жилого приміщення в студентському гуртожитку від 31 серпня 2021 року (а.с. 56), квитанціями про оплату навчання та проживання (а.с. 57), обставинами, що від місця постійного проживання ОСОБА_3 до місця його навчання відстань понад 100 кілометрів, що ОСОБА_3 потребує постійного обстеження та лікування (а.с. 109-112), а також загальновідомими фактами про те, що харчування здійснюється за власний рахунок, а сучасне навчання потребує сучасних гаджетів, доступу до інтернету, самостійного придбання навчальних посібників і т.п.

Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежить від різних обставин, які має оцінити суд. У цій справі суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відсутні належні докази про працевлаштування відповідача.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Враховуючи наведені у цьому судовому рішенні потреби ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням (оплата навчання та гуртожитку, проїзду з місця проживання до місця навчання, харчування, гаджети, підручники, інтернет), матеріальну можливість відповідача утримувати свого повнолітнього сина, в тому числі наявність на його утриманні двох малолітніх дітей (а.с. 90, 93, 94), а також враховуючи обставину, що ОСОБА_2 погоджувався на умови ОСОБА_1 щодо розміру утримання, про що свідчить твердження його представника - адвоката Купрія Олександра Миколайовича (а.с. 37, 38), викладене у клопотанні від 17 лютого 2022 року (а.с. 163), суд прийшов до висновку, що відповідач спроможний без шкоди своїм власним інтересам та інтересам своїх малолітніх дітей надавати матеріальну допомогу синові ОСОБА_3 у розмірі 2400 гривень щомісячно.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 СК України, частина 1 якої гласить, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 20 вересня 2021 року.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 992 гривні 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 182, 191, 199-201 СК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 197-198,259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 2400 (дві тисячі чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 вересня 2021 року, на період його навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського (до 30 червня 2025 року), але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Право на зазначене утримання припиняється у разі припинення навчання.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: ________________