Справа № 127/4975/21
Провадження № 22-ц/801/547/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 рокуСправа № 127/4975/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27.12.2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА Сееd» д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту праворуч з прибудинкової території будинку № 29, вул. Київській в м. Вінниці, в напрямку вул. Чорновола, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину вулиці Київській зліва направо відносно руху автомобіля, в забороненому для цього місці. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За фактом ДТП повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000511. На час звернення до суду з цим позовом досудове розслідування в кримінальному провадженні триває.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «КІА Сееd» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8982059.

В зв`язку зі смертю ОСОБА_3 її чоловіку - ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

12.02.2020 року представник позивача ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 16 692 грн. на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішення про виплату страхового відшкодування було призупинено до надання позивачем документів: про склад сім`ї потерпілої та постанови по кримінальній справі.

Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті є незаконною.

Так, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої є чоловік потерпілої - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_5 .

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату з січня 2019 року - 4 173 грн. на місяць.

Тому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю складає 50 076, 00 грн.

Отже, частка, яка припадає на кожну із трьох осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування, складає 16 692 грн.

Отримавши заяву про виплату страхового відшкодування 17.02.2020 року відповідач зобов`язаний був здійснити таке відшкодування до 17.05.2020 року, однак, не здійснив. Період для нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» починається з 18.05.2020 року (наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) та закінчується 24.02.2021 (в день подання позову до суду). Розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 16 692 грн. за цей період становить 1 595,23 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України розрахунок інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування з 18.05.2020 року по 24.02.2021 року становить 745,75 грн.

3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування за користування грошовими коштами у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування з 18.05.2020 року по 24.02.2021 року становить 388,26 грн.

Зазначаючи правовою підставою ст. ст. 1187, 509, 625, 266 ч. 2, 258 ЦК України, ст. 22 ЦК України, ст.ст. 27.3, 33.1, 34.1 п. 3.2.4, 35, 36.2 абз. 2, 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ):

-16 692 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого;

-1 595,23 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування;

-745,75 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування;

-388,26 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування;

-10 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ): 16 692 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 1 595,23 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 745,75 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 388,26 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 10 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. В порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України зазначити у рішенні про нарахування 3% річних та пені з 24.02.2021 року і до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УПСК» просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Також просило зменшити розмір витрат на правничу допомогу у випадку задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2019 року було відкрито кримінальне провадження 0000511 по факту ДТП, а саме: приблизно о 17.30 год. 27.12.2019 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА Сееd» д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту праворуч з прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 в напрямку вул. Чорновола, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля, в забороненому для цього місці. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди (а.с. 18, 19, 20-22).

Досудове розслідування здійснюється ГУ НП у Вінницькій області.

Транспортний засіб «КІА Сееd» держномер НОМЕР_1 був застрахований ПрАТ «УПСК» згідно полісу АМ/8982059 (а.с. 121) з 20.02.2019 року до 19.02.2020 року.

ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 (а.с. 22).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 24, 25).

Із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування 12.02.2020 року звернувся до ПрАТ «УПСК» представник ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 - ОСОБА_8 (а.с. 31-32, 33-36).

11.03.2020 року ПрАТ «УПСК» на адресу представника позивача був направлений запит із пропозицією надати довідку про склад сім`ї потерпілої, витяг з ЄРДР, рішення по кримінальному провадженню (постанову про закриття кримінального провадження чи рішення суду) (а.с. 39).

Письмової відповіді щодо відмови у виплаті страхового відшкодування в матеріалах справи немає.

У відзиві на позов представник відповідача повідомив, що ПрАТ «УПСК» не відмовляє у виплаті страхового відшкодування. Дана виплата призупинена до розгляду кримінального провадження по факту ДТП.

Із письмового повідомлення від 08.11.2021 року, наданого СУ ГУНП у Вінницькій області вбачається, що матеріали вказаного кримінального провадження 18.05.2021 року направлені до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» для проведення повторної автотехнічної експертизи, яка на даний час не виконана. Строк досудового розслідування продовжено до 27.12.2021 року. На даний час у кримінальному провадженні виконуються необхідні слідчі дії після чого буде прийняте відповідне процесуальне рішення, про що буде повідомлено додатково (а.с. 107-108).

Таким чином, станом на день розгляду даної справи по суті кримінальне провадження 0000511 не завершене.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Згідно ст. 27.1 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_3 померла, ще триває, вину особи у скоєному ДТП не встановлено, то звернення позивача до суду з позовом в цій справі є передчасним.

Такий висновок районного суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства суд приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону відповідач, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблої (позивач являється чоловіком загиблої) вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Тому, доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок наведено ВП ВС у постанові від 16.05.2018 у справі №14-16цс18.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У зв`язку з простроченням страхової виплати (виконання грошового зобов`язання), з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості (пункт 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), 3% річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України), що свідчить про обґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги позивача у справі та підтверджується практикою ВС у постанові від 01.09.2020 справа №357/6237/19-ц.

При цьому слід відхилити посилання відповідача на те, що згідно абз. 4 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається в, зокрема, кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховик дізнався про набрання рішенням суду в зазначеній справі законної сили, адже відповідальність заподіювача шкоди в разі її спричинення дією джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, яка встановлюється, зокрема, при розгляді відповідної кримінальної справи. Отже страховик вказаної відповідальності за обставин цієї справи має виконувати свої зобов`язання незалежно від того, чи буде встановлено вину водія у виникненні ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що період на стягнення пені починається з 18 травня 2020 року ( з наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) по 24 лютого 2021 року (день звернення з позовною заявою до суду).

Пеня розраховується за формулою: пеня = (сума простроченого боргу) х (подвійна облікова ставка НБУ) х (кількість днів прострочення/100).

Облікові ставки НБУ за період прострочення та розмір пені:

-з 18.05.2020 по 11.06.2020 (днів: 25, облікова ставка НБУ х 2 : 16), пеня 182,43 грн,

-з 12.06.2020 по 23.07.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 229,86 грн,

-з 24.07.2020 по 03.09.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 229,86 грн,

-з 04.09.2020 по 22.10.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 268,17 грн,

-з 23.10.2020 по 10.12.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 268,17 грн,

-з 11.12.2020 по 31.12.2020 (днів: 21, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 114,93 грн,

-з 01.01.2021 по 21.01.2021 (днів: 21, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 115,24 грн,

-з 22.01.2021 по 24.02.2021 (днів: 34, облікова ставка НБУ х 2 : 12), пеня 186,58 грн.

Отже, розмір пені за прострочення страхового відшкодування у розмірі 16 692,00 грн за період з 18.05.2020 по 24.02.2021 року становить 1 595,23 грн.

Щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою: втрати від інфляції = (сума простроченого боргу) х (індекс інфляції/100) - (сума простроченого боргу).

Індекс інфляції за весь період = 1.0446773 ( червень 2020 року - 100,2 %, липень 2020 року - 99,4%, серпень 2020 року - 99,8%, вересень 2020 року - 100,5 %, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101,3%, грудень 2020 року - 100,9 %, січень 2021 року - 101,3%).

Отже інфляційні втрати за період з 18.05.2020 по 24.02.2021 року становлять 745,75 грн (16 692,00 грн х 1,0446776/100% - 16 692,00 грн).

Щодо розрахунку 3% річних колегія суддів зазначає таке.

Процентна ставка за користування коштами 3% річних розраховується за формулою: проценти = (сума простроченого боргу) х (процентна ставка)/100%/365 днів х (кількість днів), де:

(процентна ставка) - проценти річних,

(кількість днів) - різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобов`язання.

Отже 3% річних за період з 18.05.2020 по 24.02.2021 року дорівнюють 388,26 грн (16 692,00 грн х 3%/100%/365 х 283).

Відтак за період прострочення з 18.05.2020 по 24.02.2021, визначений позивачем, на прострочені зобов`язання в розмірі 16 692,00 грн, з відповідача на користь позивача у справі має бути стягнуто 1 595,23 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 388,26 грн 3% річних та 745,75 грн інфляційних втрат.

У відповідності до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені положення ЦПК України, апеляційний вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 пені та 3 % річних, нарахованих на прострочену суму страхового відшкодування, починаючи з 24 лютого 2021 року (день звернення із позовом до суду) по день фактичного виконання рішення суду про стягнення суми страхового відшкодування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до наданих суду доказів вбачається, що позивач планує понести за розгляд даної справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, що має понести позивач його представником було надано: 1. договір про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року укладений між адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 ; 2. Замовлення на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року, відповідно до якого сторони домовилися, що вартість правничої допомоги складає 10 000 грн.

В замовленні на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року та апеляційній скарзі адвокат Лабик Р.Р. вказав детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: 1. консультації; 2. Підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд; 3. підготовка та подання позовної заяви в суд; 4. Судовий розгляд справи, участь у судових засіданнях, підготовка та подання процесуальних документів; 5. оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Таким чином, адвокатом вказано, що позивачем планується понести судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн.

У п. 2,3 Замовлення на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року визначено, що сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг становить 10 000 грн. Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених п. 1 цього Замовлення, у розмірі, вказаному у п. 2 цього Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги та умовам Замовлення на надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року.

Доводи відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 16 692 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 1 595,23 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 745,75 грн інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 388,26 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування.

Пеню та 3% річних нараховувати за період з 24.02.2021 року до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () судовий збір в сумі 1362 грн в дохід держави.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 000 грн судових витрат за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко