ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3573/22 Справа № 208/8579/18 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаззбут", Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правоноступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаззбут", Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правоноступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Дніпропетровськгаззбут", ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг газопостачання. Як їй стало відомо, ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" в односторонньому порядку з 01 грудня 2016 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу, що підтверджується рахунками на оплату за споживання природного газу. У порушення Тимчасового положення "Про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, відповідач не вчинив всіх необхідних дій здійснення нарахувань згідно загальнобудинкового приладу обліку газу, ним не складено актів балансового розмежування зі схемою та зняття первинних показників лічильників та вводу лічильників в експлуатацію. На її численні заяви ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" не надає детального розрахунку за спожитий газ, відомості про час та підстави встановлення домового лічильника, його номер, час повірки, тощо. 26 жовтня 2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 при огляді прибудинкової території було виявлено відсутність загальнобудинкового прибору обліку газу №230, про що мешканцями складено акт та наявні фотознімки. Позивач вважає, що їй та іншим мешканцям житлового будинку, які наразі не забезпечені індивідуальними лічильниками, для визначення фактичного об`єму споживання природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" має нараховувати оплату за спожитий газ за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203. Просила суд визнати незаконним встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування обсягів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для неї та зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити їй, як побутовому споживачу, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, а також просила зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» здійснити їй, як побутовому споживачу, перерахунок нарахування оплати за природний газ відповідно до норм споживання природного газу населенням у разівідсутності газових лічильників та зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» скасувати їй нарахування оплати за споживання природного газу у розмірі 3784 грн. 76 коп. за період грудень 2016 року - січень 2019 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано встановлений ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 , як побутовим споживачем послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за показаннями будинкового вузла обліку, по будинку АДРЕСА_2 , починаючи з 01 грудня 2016 року такими що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»: - поновити ОСОБА_1 , як побутовому споживачу послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , починаючи з 01 грудня 2016 року, нарахування оплати за спожитий обсяг природного газу, як побутовому споживачу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників;

-здійснити перерахунок ОСОБА_1 , як побутовому споживачу послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , починаючи з 01 грудня 2016 року, нарахування оплати за спожитий обсяг природного газу, як побутовому споживачу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь держави по 1762 грн. судового збору з кожного.

З таким рішенням, в частині задоволення позовних вимог позивача не погодилися ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення вимог процесуального закону та норм матеріального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В свою чергу, в апеляційній скарзі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", просили рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та вимог процесуального закону щодо принципів диспозитивності цивільного судочинства, змагальності сторін та змісту оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року заяви АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" задоволено та постановлено судові витрати, понесені АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн, та судові витрати, понесені

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за подачу апеляційної скарги у розмірі

3 457,80 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 13 вересня 2016 року № 242 управителем багатоквартирних будинків у місті Кам`янське призначено комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового Фонду» (а. с. 48-49, т. 2).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем природного газу (т. 1, а. с. 13-14).

Постачальником природного газу є ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правоноступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», є оператором ГРМ у розумінні кодексу ГРС та здійснює діяльність із розподілу природного газу.

У будинку АДРЕСА_2 01 вересня 2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» було встановлено газовий лічильник, що підтверджується актом обстеження вузла обліку газу від 01 вересня 2016 року, складеного комісією у складі представників ПАТ «Дніпропетровськгаз» (а. с. 138, т. 1)

Судами також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із заявами, в яких просила надати розрахунок за спожитий газ, час та підстави встановлення будинкового лічильника, його технічні характеристики, номер, час повірки, суб`єкт, який таку повірку здійснював, наявність договору із нею як споживачем, нормативний акт, яким урегульовано питання встановлення будинкового лічильника без надання згоди споживачем (а. с. 15, 16, т. 1).

У відповіді ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомило ОСОБА_1 про те, що питання, викладені в запитах, не входять до повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», та будуть направлені ТОВ «Дніпропетровськгаз» (а. с. 17, т. 1).

У листі від 29 вересня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз» повідомило, що фахівцями ТОВ «Дніпропетровськгаз» було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , що не суперечить чинному законодавству (а. с. 18-20, т. 1).

У листі від 05 жовтня 2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», повідомило, зокрема, що визначення фактичного об`єму споживання природного газу здійснюється за показаннями будинкового ВОГ. Побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник за свій рахунок та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, або за рахунок коштів місцевого бюджету. Законодавством не передбачено погодження зі споживачем встановлення загальнобудинкового приладу обліку (а. с. 21-23, т. 1).

Схожі за змістом відповіді надані листами від 30 жовтня 2017 року (а. с. 24-26, т. 1) та від 06 березня 2018 року (а. с. 27-28, т. 1).

Відповідно до акта від 26 жовтня 2018 року, складеного мешканцями будинку, на АДРЕСА_2 відсутній загальнобудинковий прилад обліку природного газу (а. с. 32, т. 1).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року було витребувано, зокрема, у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», оригінал або належним чином завірену копію акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання щодо загальнобудинкового вузла обліку, встановленого за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 126-129, т. 1).

На виконання вказаної ухвали листом ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», суд було повідомлено, що надати оригінал або належним чином завірену копію акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання не уявляється можливим, так як складення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін щодо загальнобудинкового вузла обліку або будь-якого іншого газового приладу чи пристрою Кодексом ГРС не передбачено, крім того, заявлений до витребування документ не конкретизований (а. с. 135, т. 1).

Апеляційним судом при першому перегляді рішення суду першої інстанції прийняті акти перевірки загальнобудинкового вузла обліку від 06 червня 2018 року та від 13 грудня 2018 року, акти про демонтаж засобу вимірювання (періодична перевірка) від 01 червня 2018 року, акт про монтаж від 13 грудня 2018 року, які складені представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» (а. с. 29-35, т. 2).

Згідно з відповіддю комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового Фонду» від 21 грудня 2019 року № 2039/4 комунальне підприємство, яке є управителем багатоквартирних будинків у м. Кам`янське, не укладало жодні акти розмежування балансової належності внутрішньо-будинкових систем газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 46-47,т. 2).

Так, відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII) ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом із тим, відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто, з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України, такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21) в аналогічних правовідносинах зроблено правовий висновок такого змісту: «До та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв із порушенням вимог законодавства.

Крім того, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу:

- за даними лічильників газу;

- за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

У справі, що переглядається, встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 01 вересня 2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», було встановлено загальнобудинковий газовий лічильник.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище норм матеріального права та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу слід враховувати, що такі дії, вчинені до 20 січня 2018 року (як у контексті цієї справи), будуть правомірними, якщо вони проведені за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань із будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що норми Кодексу ГРС вимагають укладення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності саме з власником газової мережі чи окремими її елементами, чого ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», зроблено не було, що свідчить про незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_2 , та тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» скасувати позивачу нарахування оплати за споживання природного газу у розмірі 3 784,76 грн за період із грудня 2016 року по січень 2019 року, суд першої інстанції вірно вважав відновленим становище позивача, яке існувало до порушення її прав, шляхом зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок заборгованості відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників, а тому вимога щодо скасування певної надмірно нарахованої суми оплати за надану послугу є вже врегульованою судом.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Крім того, за змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи викладені вимоги закону, суд апеляційної інстанції зазначає, що нові докази у справі, які надані в суді апеляційної інстанції, зокрема, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно внутрішньо будинкових систем газопостачання від 05 липня 2019 року, підписаний АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Теплотехнік», не можуть бути прийняті до уваги оскільки такі докази (як акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін) витребовувалися ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (а. с. 126-129, т. 1). Разом із тим, на виконання вказаної ухвали листом підприємство повідомило суд про неможливість надати оригінал або належним чином завірену копію акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання, оскільки складення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін щодо загальнобудинкового вузла обліку або будь-якого іншого газового приладу чи пристрою Кодексом ГРС не передбачено, крім того, заявлений до витребування документ, не конкретизований (а. с. 135, т. 1).

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких, зокрема, висловив свою думку щодо неможливості прийняття до уваги наданих відповідачами у суді апеляційної інстанції доказів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).

Однак відповідачі доказів на підтвердження своєї позиції, на яку вони посилаються, суду першої інстанції не надали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі приймали участь у судових засіданнях суду першої інстанції через представників, а тому не мали будь-яких перешкод скористатись своїми процесуальними правами щодо подання доказів та заявлення клопотань тощо.

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції відповідачами.

Щодо належного відповідача за кожною позовною вимогою, апеляційний суду зазначає наступне.

Позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та являється власником даної квартири, на підставі свідоцтва про праву власності на житло від 31.10.1997 р.

На момент подання позовної заяви між Позивачем та Відповідачами відсутній письмовий договір про надання послуг з газопостачання.

Між позивачем та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у розумінні постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» від 30.09.2015 р. №2500 був укладений договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання Позивача до договору постачання природного газу є щомісячне споживання природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ.

Згідно п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, споживач розраховується з постачальником за природний газ.

Як вбачається з рахунку плати за спожитий газ (а.с.55) саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», як постачальником, виставляються рахунки на плату за спожитий газ та з ним проводились розрахунки у даному випадку.

Згідно п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГPM відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

На даний час, постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", визначає обсяг спожитого газу або за даними Оператора ГРМ ПАТ «Дніпропетровськгаз» правонаступником, якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Оскільки, встановлення обсягів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу входить до обов`язків (Оператора ГРМ, то і відповідна правова вимога про визнання таких дій незаконними спрямована по Оператора ГРМ, яким на даний час є: АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Доводи апеляційних скарг ТОВ "Дніпропетровськгаззбут", ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правоноступником якого є АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційних скарг також були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінка, а тому додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянти не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували свої доводи, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаззбут", Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правоноступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко