Справа № 510/906/21
Провадження № 2/510/586/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2022 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю секретаря - Березенко С.П.,

розглядаючи у судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі та участі позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ; копія договору купівлі - продажу від 20.10.2020р.; копія акту за договором купівлі - продажу від 20.10.2020р.; копія свідоцтва № 398 про право власності на житло від 12.10.1999р.; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія постанови нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.05.2021р.; копія актового запису про народження ОСОБА_2 ; копія листа Ренійської районної державної нотаріальної контори від 22.01.2022р.; копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.01.2022р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що у жовтні 2020р. між позивачем та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 . 20.10.2020р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував ОСОБА_2 привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що квартира належала відповідачу - ОСОБА_2 та її родичам ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.10.1999року, які померли про що свідчить свідоцтва про смерть. Так, 1/4 частина квартири належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину квартири, яку прийняла мати померлої - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім того, донька ОСОБА_2 (відповідач), була на момент смерті неповнолітньою дитиною. Факт прийняття спадщини підтверджується будинковою книгою. Таким чином, квартира стала належати: ОСОБА_5 - 1/4 частина (у відповідності із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.10.1999року) + 1/8 частина (в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ) = 3/8 частини; ОСОБА_2 ј частина (у відповідності із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.10.1999року) + 1/8 частина (в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ) = 3/8 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , дядько відповідача. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги була мати померлого - ОСОБА_5 . Інших спадкоємців першої черги немає. Таким чином, ОСОБА_5 стала власником 1/4 частини квартири (у відповідності із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.10.1999року + 1/8 частина (в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ) = 3/8 частини + ј частина (в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_6 ) = 5/8 частин квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , яка юридично не оформила спадщину ані після смерті доньки - ОСОБА_4 , ані після смерті сина ОСОБА_6 . Спадкоємців першої черги немає. Відповідач ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею вказаного майна, а таким чином, їй належить ѕ частини спадкової квартири. Відповідач досі не закінчила оформлення спадкових прав. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу квартири відповідач (продавець) ОСОБА_2 не мала на це право, оскільки на час укладання договору їй належала лише ј частина квартири. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков