ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3983/21

Провадження № 22-ц/4820/543/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів.

ОСОБА_1 зазначив, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №894062 від 30 листопада 2012 року він є власником земельної ділянки площею 2,3205 га (кадастровий номер :08:006:0150), розташованої за межами населених пунктів Орининської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та призначеної для ведення фермерського господарства (далі - земельна ділянка). З 2012 року відповідачі як засновники Фермерського господарства «Ювенга» використовують земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухиляються від укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки та не вносять плату за землю, внаслідок чого у період з 1 грудня 2012 року до 1 лютого 2021 року він втратив дохід у розмірі 82 744 грн 66 коп. Відповідачі зберегли у себе ці кошти без достатньої правової підстави та зобов`язані повернути їх власнику земельної ділянки.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на свою користь 82 744 грн 66 коп. безпідставно збережених коштів орендної плати за земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів збереження відповідачами належних йому грошових коштів без достатньої правової підстави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 утримують у себе належні ОСОБА_1 грошові кошти за рахунок невнесення орендної плати. Оскільки відповідачі набули та зберегли ці кошти без достатньої правової підстави, то вони зобов`язані повернути їх ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №894062 від 30 листопада 2012 року, виданого Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04419, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є членами Фермерського господарства «Ювенга».

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV) визначаються порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

В силу ч. 1 ст. 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як передбачено ст. 21 Закону № 161-XIV, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із положень ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

За змістом указаних норм права землекористування в Україні є платним. Суб`єктами плати за землю є землекористувачі, в тому числі орендарі, які зобов`язані вносити орендну плату за користування земельними ділянками приватної власності.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 20 листопада 2018 року (справа №922/3412/17), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В суді сторони визнали, що між ними не був укладений договір оренди земельної ділянки.

Зібрані докази, зокрема: довідки Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Агроресурссистеми» від 17 травня 2021 року №99/01, від 5 вересня 2021 року №145 і №146 про наявність однорідних посівів сільськогосподарської культури в процесі дозрівання на земельній ділянці та сусідніх земельних ділянках (а.с. 16, 77-86, 95-104); довідка Кам`янець-Подільського управління державної казначейської служби України Хмельницької області від 21 травня 2021 року №02-07-11/589, квитанція від 28 серпня 2020 року, скриншот банківського рахунку щодо сплати ОСОБА_1 земельного податку (а.с. 17-19); скриншот публічної кадастрової карти (а.с. 20); інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 21-32), - достовірно та достатньо не підтверджують факт використання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельної ділянки та утримання належних ОСОБА_1 грошових коштів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов ОСОБА_1 не доведений і не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Семенюк В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5