Справа № 183/7057/20
№ 2/183/644/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О. В.,

за участю секретаря судового засідання Устименко М. О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному сумісному майні та визнання права власності на частки будинку,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять:

-припинити право відповідача на 1/3 частку будинку за АДРЕСА_1 ;

-визнати за позивачами право власності на 1/3 частку будинку за АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначають, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, їм, кожному окремо, належить по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку в цілому 72,30 кв.м., житлова площа 38,6 кв.м.

Відповідно до довідки Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області інша 1/3 частина будинку залишилась за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка спадщину не встигла оформити, проте склала заповіт на користь ОСОБА_3 , який отримав право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_3 , подавши заяву про прийняття спадщини свою частку не оформлював. На тепер будинком фактично не користується. Проживає в іншому помешканні.

Спірний житловий будинок руйнується та постійно потребує капітального ремонту в тій частині, право на яку за заповітом належить ОСОБА_3 , що в цілому негативно впливає на ті частини житлового будинку, якими володіють позивачі.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , запропонували відповідачеві виплатити грошима вартість його потенційної 1/3 частини майна за ціною вартості такої житлової частки.

Відповідач отримав від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 41 427 (сорок одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень, як компенсацію вартості потенційної 1/3 частки у праві спільної власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою відповідача про отримання зазначених коштів.

Саме тому позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися із вказаним позовом до суду.

Відповідач, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, але подав заяву про визнання позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток співвласників будинку та визнання права власності на частки будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрите провадження по справі (а.с. 24).

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року зобов`язано Новомосковську району державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 02 грудня зобов`язано Новомосковську району державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Спірним є житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.02.2009 року, виданого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-358, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.04.2009 року, ОСОБА_1 належить 1/3 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку в цілому 72,30 кв.м., житлова площа 38,6 кв.м. (а.с. 15-16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.02.2009 року, виданого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-358, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.04.2009 року, ОСОБА_2 належить 1/3 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку в цілому 72,30 кв.м., житлова площа 38,6 кв.м. (а.с. 17-18).

Матеріали справи містять дані про те, що інша 1/3 частина означеного вище будинку залишилась за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не оформила своїх спадкових прав на це спадкове майно, проте 13.02.2008 року склала заповіт на користь ОСОБА_3 .

Таке право ОСОБА_4 набула після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за життя, а саме 27.07.2007 року склав заповіт, яким житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Як зазначав суд вище, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , отримали свої свідоцтва про право на спадщину за означеним заповітом на 1/3 частину спадкового майна кожен, а ОСОБА_4 прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали спадкової справи № 485/2008, заведеної Новомосковською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , містять докази про те, що ОСОБА_3 звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , однак свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Позивачі, зазначають, що розпоряджатись та користуватись спірним будинком на власний розсуд не можуть, оскільки будинок повністю їм не належить.

Спірні правовідносини щодо спадкування частки у нерухомому майні, та припинення права на частку врегульовані наступними нормами закону.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 т. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно дост. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст.364, 365, 367ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Судом встановлено відсутність домовленості між співвласниками будинку про виділення часток в спільній сумісній власності, таке виділення в натурі не можливе, в тому числі, виходячи з технічних характеристик будинку.

Частиною 1статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, такий перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З пояснень учасників процесу та письмових матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є неможливим. Співвласник будинку ОСОБА_3 у ньому не проживає. Співвласники будинку не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном.

Згідно із звітом про оцінку майна, зробленого суб`єктом оціночної діяльності - ПП ОСОБА_6 , що діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України №521/20 від 19.06.2020р., ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17 вересня 2020р. становить 124 280 (сто двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят) гривень, в. т.ч, 1/3 частка - 41 427 (сорок одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень.

У судовому засіданні, встановлено, що відповідач отримав від позивачів грошові кошти у розмірі 41 427 (сорок одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень, як компенсацію вартості 1/3 частки у праві спільної власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджується розпискою відповідача про отримання зазначених коштів.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2005.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оскільки спільне володіння і користування квартири є неможливим, відповідач отримав грошові кошти за свою частку у квартирі то припинення права власності ОСОБА_3 не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Окрім того, спірна власність жодним чином ним не використовується. Зазначені обставини є визначальними при вирішенні даного позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За частиною другою статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Як встановлено судом, Відповідач отримав від позивачів грошові кошти у розмірі 41 427 (сорок одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень, як компенсацію вартості 1/3 частки у праві спільної власності на будинок,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинення права відповідача ОСОБА_3 на 1/3 частку в спільному майні жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, він за це отримав грошову компенсацію.

Встановивши такі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та покласти судові витрати на позивачів.

Керуючись ст. ст. 15, 317, 319, 321, 348, 355, 356, 357, 358, 365 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/3 частку житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Сорока.