Справа № 188/1638/21
Провадження № 2/188/193/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Мишуста Н.М.

від відповідача: представник Верешко С.В., дов. № 41

від 09.07.2021р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області)

до Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області)

про визнання розпорядження незаконним та його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить:

- визнати розпорядження сільського голови № 521-К від 08.11.2021 року в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , кухаря Миколаївського дитячого садка № 2 «Берізка» без збереження заробітної плати незаконним та скасування його;

- відновити (поновити) ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді кухаря Миколаївського дитячого садка № 2 «Берізка» з часу відсторонення з 08.11.2021 року;

- стягнути з Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 08.11.2021 року по день відновлення (поновлення) на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі розпорядження № 161-К від 31.07.2017 року вона була прийнята на роботу на посаду кухаря Миколаївського дитячого садка № 2 «Берізка» на умовах строкового трудового контракту. Розпорядженням сільського голови № 521-К від 08.11.2021р. позивач була відсторонена від роботи з 08.11.2021р. на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Позивач вважає своє відсторонення незаконним, оскільки щеплення від COVID-19 не є обов`язковим і не включено до календаря щеплень, що і зумовило позивача звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 161-К від 31.07.2017 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду кухаря Миколаївського дитячого садка № 2 «Берізка» на умовах строкового трудового контракту.

Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 № 3342 від 05.11.2021р., ОСОБА_1 було повідомлено про обов`язкову наявність профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти, та у разі відсутності останнього, про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 року.

Розпорядженням № 521-К від 08.11.2021 року кухаря Миколаївського д/с № 2 «Берізка» ОСОБА_1 було відсторонено від роботи до усунення обставин, що обумовили відсторонення від роботи.

Позивач вважає своє відсторонення від роботи таким, що порушує її право на працю, не погоджується із вказаним розпорядженням, що і зумовило її звернення до суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, відносини, що склалися між сторонами, регулюються КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідний перелік окремих професій, виробництв та організацій був затверджений наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021р. № 2153.

Відповідно до вказаного наказу до цього переліку входять працівники закладів дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності, які зобов`язані зробити обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.

Крім того, наказ МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021р. № 2153, зареєстрований Міністерством юстиції України, що свідчить про його відповідність Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 8 Конвенції про право на повагу до приватного і сімейного життя, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 28 квітня 2021 року (CASE OF VAVRICKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC) Європейський суд з прав людини підкреслив, що, на загальну думку, вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних з точки зору витрат заходів у сфері охорони здоров`я і що кожна держава має намагатися досягати максимально можливого рівня вакцинації серед свого населення. Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією. У світлі цих аргументів ЄСПЛ дійшов висновку, що обов`язок проходження вакцинації в Чехії є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб та недопущенні будь-якої тенденції зменшення рівня вакцинації дітей. Суд зрештою дійшов висновку, що оскаржувані заходи можуть вважатись такими, що були «необхідними у демократичному суспільстві», а тому не вбачав порушення статті 8 Конвенції.

У рішенні від 15 березня 2012 року (СПРАВА «СОЛОМАХІН ПРОТИ УКРАЇНИ», в якій заявник оспорював проведення вакцинації від дифтерії) ЄСПЛ зазначив, що у цій справі було втручання у приватне життя та таке втручання було чітко передбачено законом і переслідувало легітимні цілі охорони здоров`я. На думку Суду, порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання. Крім того, згідно з висновками національного суду, медичний персонал перевірив відсутність протипоказань до щеплення заявника перед тим, як його проводити, отже, було вжито необхідних запобіжних заходів, щоб гарантувати, що медичне втручання не завдасть шкоди заявникові тією мірою, якою це порушуватиме баланс інтересів особистої недоторканості заявника та інтересів охорони здоров`я населення.

Отож Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. А відтак обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Отже, відсторонення позивача від роботи в даному випадку є таким, що не порушує її прав та діючого законодавства, в зв`язку з чим позовна вимога про визнання розпорядження № 521-К від 08.11.2021р. незаконним є такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, як встановлено судом, розпорядженням сільського голови № 45-К від 08.02.2022 року з 09.02.2022 року дозволено кухарю Миколаївського д/с № 2 «Берізка» ОСОБА_1 стати до роботи в зв`язку з наданням висновку лікаря форми № 028-1/о, який дійсний до 08.05.2022р.

На день розгляду справи судом позивач продовжує виконувати свої обов`язки на робочому місці з 09.02.2022 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки відсторонення позивача від роботи не є вимушеним прогулом в даному випадку в розумінні норм КЗпП України, то і виплата середнього заробітку за цей період не передбачена діючим законодавством України, оскільки позивач не була звільнена, а була лише відсторонена від роботи на законних підставах.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра