провадження 2-о/201/19/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство закордонних справ України і посольство Федеративної республіки Німеччини в Україні про встановлення юридичного факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28 жовтня 2021 року звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, факту родинних відносин. Заявник у своїй заяві та з представником посилаються на те, що ОСОБА_2 народилась у м. Дніпропетровськ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Мати заявниці - ОСОБА_4 , народилась у м. Дніпропетровськ ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Дідусем заявниці згідно наданих нею документів є ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відповідно, прабабусею заявниці є ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а прадідусем - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Заявник зазначає, що у зв`язку з відсутністю безпосередніх документів, що вказують на родинні зв`язки між нею - ОСОБА_1 та її прабабусею ОСОБА_8 та прадідусем ОСОБА_7 , наявні підстави для встановлення факту родинних відносин між ними в судовому порядку. Іншого шляху, на думку заявника, в законодавстві України не передбачено. Метою її звернення до суду для встановлення вищевказаного факту є подальша необхідність подачі повного пакету документів до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в Україні. Встановлення факту родинних відносин за даною заявою не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявником надано до суду документи, що підтверджують зміну її прізвища у зв`язку з укладенням першого та другого шлюбу з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ». Є також підтверджуючі офіційні документи про зміну прізвища її матері - ОСОБА_4 з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_9 ».

Тому, як стверджує заявник, зараз неможливо встановити родинний зв`язок між прадідусем та прабабусею і нею: заявником, як їх праонукою та їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання факту юридичного значення щодо встановлення факту вказаних родинних відносин. Виходячи з вищенаведених обставин, в заявника виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що вона є правнучкою своїх прадідуся і прабабусі саме через відсутність безпосередніх документів, що вказують на ці родинні відносини. Встановлення факту родинних відносин заявнику потрібне для подальшого оформлення родинних документів.

Факт вказаних родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження, паспортними даними і довідками з місця мешкання та інш. документами. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини. Просила встановити юридичний факт родинних відносин між заявником та її прадідусем і прабабусею, задовольнивши уточнену заяву в повному обсязі.

Заінтересовані особи: представники Міністерства закордонних справ України і посольства Федеративної республіки Німеччини в Україні в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися, проти вимог заяви фактично заперечували, не погодилися з доводами і викладеними обставинами, позицією заявника, не заперечували проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних заінтересованих осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника і заінтересованих осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_2 народилась у м. Дніпропетровськ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ 28 лютого 2017 року.

Мати заявниці - ОСОБА_4 , народилась у м. Дніпропетровськ ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , дата видачі 12 листопада 1967 року.

Дідусем заявниці є ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження № 1814, виданим Дубовською сільською радою Шелковського району ДАССР, а також свідоцтвом про народження (поновлений запис), виданим 22 жовтня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та відомостями (повний витяг №. 3 від 19 листопада 2019 року) з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 .

Відповідно, прабабусею заявниці, ОСОБА_1 , є ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а прадідусем - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

На виконання вимог ст. 318 ЦПК України заявник зазначає, що у зв`язку з відсутністю безпосередніх документів, що вказують на родинні зв`язки між нею - ОСОБА_1 та її прабабусею ОСОБА_8 та прадідусем ОСОБА_7 , наявні підстави для встановлення факту родинних відносин між ними в судовому порядку. Іншого шляху, як стверджує заявник, в законодавстві України не передбачено.

Надано до суду докази (документи), що підтверджують зміну прізвища заявника у зв`язку з укладенням першого та другого шлюбу з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 »: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане (повторно) Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 16 червня 2006 року; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 13 листопада 2010 року. Є також підтверджуючі офіційні документи про зміну прізвища її матері - ОСОБА_4 з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_9 ».

Тому, як стверджує заявник, зараз неможливо встановити родинний зв`язок між прадідусем та прабабусею і нею: заявником, як їх праонукою та їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання факту юридичного значення щодо встановлення факту вказаних родинних відносин. Виходячи з вищенаведених обставин, в заявника виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що вона є правнучкою своїх прадідуся і прабабусі саме через відсутність безпосередніх документів, що вказують на ці родинні відносини. Встановлення факту родинних відносин заявнику потрібне для подальшого оформлення родинних документів. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п. 1 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_2 народилась у м. Дніпропетровськ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ 28 лютого 2017 року.

Мати заявниці - ОСОБА_4 , народилась у м. Дніпропетровськ ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , дата видачі 12 листопада 1967 року.

Дідусем заявниці є ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження № 1814, виданим Дубовською сільською радою Шелковського району ДАССР, а також свідоцтвом про народження (поновлений запис), виданим 22 жовтня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та відомостями (повний витяг №. 3 від 19 листопада 2019 року) з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 .

Відповідно, прабабусею заявниці, ОСОБА_1 , є ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а прадідусем - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

На виконання вимог ст. 318 ЦПК України заявник зазначає, що у зв`язку з відсутністю безпосередніх документів, що вказують на родинні зв`язки між нею - ОСОБА_1 та її прабабусею ОСОБА_8 та прадідусем ОСОБА_7 , наявні підстави для встановлення факту родинних відносин між ними в судовому порядку.

Метою звернення ОСОБА_1 до суду для встановлення вищевказаного факту є подальша необхідність подачі повного пакету документів до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в Україні. Встановлення факту родинних відносин за даною заявою не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Надано до суду докази (документи), що підтверджують зміну прізвища заявника у зв`язку з укладенням першого та другого шлюбу з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 »: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане (повторно) Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 16 червня 2006 року; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 13 листопада 2010 року. Є також підтверджуючі офіційні документи про зміну прізвища її матері - ОСОБА_4 з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_9 ».

Тому, як стверджує заявник, зараз неможливо встановити родинний зв`язок між прадідусем та прабабусею і нею: заявником, як їх праонукою та їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання факту юридичного значення щодо встановлення факту вказаних родинних відносин. Виходячи з вищенаведених обставин, в заявника виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що вона є правнучкою своїх прадідуся і прабабусі саме через відсутність безпосередніх документів, що вказують на ці родинні відносини. Встановлення факту родинних відносин заявнику потрібне для подальшого оформлення родинних документів. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та заявником необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до норм ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, шо мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом точно встановлено, що про ті родинні відносини, про які вказує заявник і які є предметом спору, підтверджені наявними безпосередніми та офіційними документами, виданими державними установами і на теперішній час не оскаржені: свідоцтва про народження її та її батьків, бабусі і дідуся, прабубусі і прадідуся, їх паспортні дані та копії цих паспортів, свідоцтв про одруження і інш.. Тобто обставини вказаних документів не спростовані, а самі актові записи не осопрені.

Родинні відносини між заявником та її прадідусем і прабубусею видно з вказаних документів, які потрібно надати для вирішення своїх питань у відповідні органи та інстанції, а вже в разі відмови вирішувати це питання в передбаченому законом порядку. Такої відмови матеріали справи не містять і заявник її суду не надавав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

З огляду на зазначене у задоволенні вимог про встановлення факту родинних відносин слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання сторони заявника на своїх вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин між нею: заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 є правнучкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовити.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (родинних відносин) не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, не доведені, а тому заява не обгрунтована і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин між нею: заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 є правнучкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 14 березня 2022 року.

Суддя -