Номер провадження 2/676/299/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И .

21 лютого 2022 року. м. Кам"янець- Подільський

Кам`янець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області.

в складі : головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Музики М.В.

справа № 676/3570/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської Служби України, Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Львівської області про відшкодування майнової та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної Казначейської Служби України, третя особа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про стягнення майнової та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року замінено третю особу Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Львівської області на співвідповідача.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що ужовтні 2019 року суддею Залізничного районного суду м. Львова, у його відсутності, прийнято рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно вказаної постанови, яка була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспекторами поліції, він, ОСОБА_1 , 08.09.2019 року близько 22.15 год. по вул. Городоцькій, 126, у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

Не погоджуючись із постановою та винесеним рішенням ним було подано апеляційну скаргу в якій він вказав, що у 2014 році він втратив Посвідчення водія, серії НОМЕР_2 , категорії «В». В подальшому, йому було видане інше посвідчення, в зв`язку із втратою посвідчення та зміною категорії. 14.11.2018 року йому було видано Посвідчення водія, серії НОМЕР_3 категорії «В,С1,С», яке він використовував у 2019 році. 08.09.2019 році працівники поліції у місті Львові виявили, у невідомої йому особи, втрачене Посвідчення водія, серії НОМЕР_2 категорії «В», яка керувала автомобілем марки «HondaAccord» номерний знак НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`яніння. При складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення невідома особа назвала його анкетні дані, які були вказані у посвідченні водія.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року по справі №462/5909/19 його апеляційну скаргу задоволено, постанову місцевого суду скасовано і закрито провадження у адміністративній справі, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про незаконне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Він змушений був захищати свої права. З цією метою витратив кошти на правничу допомогу, оскільки неодноразово звертався до керівництва управління патрульної служби МВС у м.Львові з проханням видалити його анкетні дані з обліків МВС, надсилав документи поштою до суду , витрачав кошти на свій проїзд та на проїзд захисника, свідків до міста Львова, де проводився розгляд справи в Апеляційному суді за його скаргою. Крім того, у 2021 році змушений був особисто надавати рішення Львівського апеляційного суду до управління виконавчої служби, щоб державний виконавець закрив виконавче провадження, оскільки Управління поліції рішення Апеляційного суду до виконавчої служби не направляли.

Так як автобус прямого сполучення Кам`янець-Подільський - Львів по розкладу приїжджає до міста Львова після 18 години, то змушений був їздити приватним автомобілем. До міста Львова по справі було здійснено три поїздки, а саме 28.01.2020 року, 26.02.2020 року та 22.05.2020 року. Розрахунок витрачених коштів на проїзд :

Автомобіль АУДІ 6 - витрати на 100 км. 12,5 літра бензину

Відстань з м. Кам`янця-Подільського до м. Львова - 275 км.

550 км. Х 12,5 : 100 = 68,75 л. за поїздку

68,75л х 27,99 грн/л =1 924,00 грн. за одну поїздку

1 924,00 грн. х 3 поїздки = 5 772,00 грн.

Витрати на адвоката становлять 6 500,00 грн.

Витрати на поштове відправлення становлять 21,5 грн., тому, на захист своїх прав він змушений був витрати кошти в сумі 12 293,00 грн.

З моменту незаконного складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення і введення його анкетних даних в обліки МВС до закриття Львівським апеляційним судом відносно нього справи про адміністративне правопорушення пройшло майже вісім місяців.

За цей час він не міг, на законних підставах, керувати транспортними засобами, не міг працювати водієм транспортних засобів. На нього також вчинявся тиск зі сторони працівників поліції та Державної виконавчої служби про сплату штрафу, який йому було призначено судом. Він змушений був виїхати до Польщі на заробітки, де працював вантажником. У зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, він зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. Він пережив ряд морально-психологічних страждань - стрес, протягом тривалого періоду часу його нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто йому було спричинено і моральну шкоду.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди він виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахування тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось вісім місяців, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.

Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 12 293,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн..

Представник відповідача Державної казначейської служби України Мороз Т.М. направила до суду відзив на позовну заяву в якій вказує, що позовні вимоги не визнає, у зв`язку з тим, що позивач помилково ототожнює у позові державу Україну з державним органом Державною казначейською службою України, що є порушенням ч.2 ст. 176 ЦПК України, згідно якої юридичні особи, створені державою якою і є відповідач не відповідають за зобов`язаннями держави. Державна казначейська служба України не перебувала із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати останньому шкоди. Державна казначейська служба України та її територіальні органи у порядку Постанови КМУ №845 від 03.08.2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» лише виконують рішення суду про стягнення коштів з державного , місцевого бюджетів та боржників , а не відповідає за зобов`язаннями держави або державних органів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 року по справі №641/8857/17 зазначає, що у спорах про стягнення шкоди спричиненої незаконними діями органу слідства відповідачем є Держава, а не орган Казначейства, тому, оскільки позивач зазначає у позовній заяві Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції як особу, діями працівників якої було завдано шкоду і водночас відповідачем по справі вказує Державну казначейську службу України, яка не завдала шкоди, а тому ДКС України не може нести відповідальність за дії інших юридичних осіб.

Тому, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, оскільки самим же позивачем не було вказано, яке саме його право порушено Державною казначейською службою України та не було вказано жодної правової підстави для стягнення майнової та моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заперечення на відзив відповідача Державної казначейської служби, в якому зазначив, що керуючись ст. 19, 56, Конституції України та ст. 23 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вказує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин. Відповідно до Положення Про Державну казначейську службу України в покладених завданнях на відповідача є здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган через який грошові кошти мають перераховуватися або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не спливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача, в разі встановлення судом його порушення та за свою суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення , що має відображення у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Це викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року по справі №910/23967/16.

Відповідач по справі Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції направив до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просять суд звернути увагу на наступне, що складення поліцейським Управління протоколу про адміністративне правопорушення є лише доказом вчинення такого правопорушення і не є рішенням суб`єкта власних повноважень. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги спрямовані на фактичне визнання його незаконним не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, що викладено у правовій позиції Верховного Суду по справі 199/7360/17.

Вказівка про вчинення тиску зі сторони працівників поліції, переслідування з боку правоохоронних органів є голослівним висловлюванням, жодним чином не є підтвердженням та не відповідають дійсності. Жодних неправомірних дій щодо позивача не вчинялося, рішення судів та дії поліцейських неправомірними не визнавались.

У відзиві зазначено про невідповідність сум про розрахунок витрачених коштів на проїзд. Вказують що надані позивачем копії фіскальних чеків є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не можна ідентифікувати, що вони були видані саме позивачу і на них придбано пальне для проїзду в м. Львів для відновлення його порушених прав. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник Державної казначейської служби України Мороз Т.М. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про день слухання справи у суді, направила на адресу суду відзив, в якому просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Кульченко М.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву до суду про розгляд справи без участі представника, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Суд розглядає справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи у повному об`ємі, встановив наступне.

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2019 року, яка була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 08.09.2019 року, складеного інспекторами патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Львівської області, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 08.09.2019 року близько 22.15 год. по вул. Городоцькій, 126, у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

Позивач, не погоджуючись із постановою та винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що у 2014 році втратив посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В». В подальшому, йому було видане інше посвідчення в зв`язку із втратою вищезгаданого посвідчення та зміною категорії. 14.11.2018 року йому було видано Посвідчення серії НОМЕР_3 категорії «В,С1,С», яке він використовував у 2019 році. 08.09.2019 році працівники поліції у місті Львові виявили, у невідомої йому особи, втрачене посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В», яка керувала автомобілем марки «HondaAccord», номерний знак НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`яніння. При складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення невідома особа назвала його анкетні дані, які були вказані у втраченому посвідченні водія. Наголошує, що хоча працівники поліції і встановили, що особа, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, користується посвідченням водія, яке вважається втраченим і навіть винесли постанову про притягнення даної особи до адміністративної відповідальності за те, що водій не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, однак жодних заходів для встановлення особи, яка вчинила правопорушення, не вжили.

Таким чином, Постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року по справі №462/5909/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано і закрито провадження у адміністративній справі, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про незаконне складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення. За час оскарження вищевказаної постанови в апеляційному суді, який тривав майже вісім місяців, позивач пережив сильні душевні хвилювання, моральні страждання та матеріальні витрати, пов`язані із захистом своїх прав.

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з ч.1ст.1173ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень ,відшкодовується державою ,Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року по справі №462/5909/19, де апеляційний суд констатує, що невстановлена особа скористалася втраченим посвідченням водія, в результаті чого ОСОБА_1 був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, таким чином, поліцейським, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та суддею Залізничного районного суду м.Львова, при винесенні постанови, порушено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене цілком підтверджує факт заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок дій поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо позивача, які не відповідали вимогам закону, оскільки він не скоював вказаного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , під час розгляду справи про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, поніс витрати на правову допомогу адвоката в сумі

6 500,00 грн., на підставі договору про надання правової допомоги від 27.01.2020 року адвокатом Худим І.А., що підтверджується Договором та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.02.2020 року, та витрати, пов`язані із проїздом до м. Львова для розгляду адміністративної справи, у сумі 3 195,20 грн., що підтверджується квитанціями від 28.01.2020 року на суму 979,54 грн., від 28.01.2020 року на суму 179,00 грн., від 07.02.2020 року на суму 21,50 грн., від 26.02.2020 року на суму 300,05 грн., від 26.02.2020 року на суму 1 715,11 грн.

Відшкодування завданої моральної шкоди, що полягала у душевних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на звичний спосіб життя позивача, з врахуванням значної тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також вимог розумності та справедливості, суд визначає у розмірі 3 000,00 грн., що буде належним та достатнім для її покриття.

Вказані майнові витрати та моральну шкоду слід стягнути з відповідача - Державної Казначейської Служби України.

Щодо заперечення відповідача Державної Казначейської Служби України, своєї участі у справі, як відповідача, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є : держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зміст наведених норм права дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава, як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі, як відповідач, через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

В свою чергу як на правові підстави позову позивач посилався на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, а також норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що врегульовують питання відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою.

Зміст позовної заяви цілком свідчить про те, що позов пред`явлено до держави в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав та органу ДКСУ.

Такий же висновок підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, згідно з якою належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, а держава бере участь у справі, як учасник цивільних відносин саме через ці органи.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням конкретної справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано поняття судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, ці витрати позивача не віднесені законом до категорії судових витрат, відтак відсутні підстави визнавати їх судовими витратами в іншій судовій справі.

В свою чергу за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України).

З врахуванням встановлення факту порушення права позивача та понесення ним витрат на правову допомогу адвоката з метою відновлення свого порушеного права ці витрати позивача є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою.

На підставі вищевикладеного та аналізуючи, надані позивачем належні та допустимі докази, суд приходить до висновку, що скасування адміністративної постанови у м. Львові завдало ОСОБА_1 значних матеріальних витрат, а саме: витрати на проїзд до м.Львова - 3 192,20 грн., які підтверджуються наявними доказами та витрати на правову допомогу в розмірі 6 500,00 грн., що також підтверджується доказами, тому доведеною позивачем є сума матеріальних витрат в сумі -9 695,20 грн., тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Позов, в частині відшкодування моральної шкоди також підлягає задоволенню частково, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує ступінь душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій інспекторів поліції, які склали незаконний протокол, на підставі якого, його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та скасуванні рішення в апеляційній інстанції, тому застосовуючи принцип справедливості та співмірності і ні в якому разі наживи, суд вважає, що належить до відшкодування моральна шкода в розмірі 3 000,00 грн..

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Худого І.А., враховуючи обсяг виконаних ним робіт , принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів на користь позивача в розмірі 2000,00 грн..

На підставі викладеного та ст.ст. 22- 23, 170, 1166-1167, 1173-1174, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст.133, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_5 , у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. та 9 695,20 грн. майнової шкоди, завданої незаконними діями поліцейських Управління працівників поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Львівської області.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_5 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 03 березня 2022 року .

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду : Семенюк В.В.