Справа №297/2635/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Радзецькій Ю.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та просить виділити у власність йому - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано. За час перебування у шлюбі, вони з останньою, за рахунок спільно нажитих коштів, на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2015 року, набули у спільну сумісну власність без виділення часток квартиру АДРЕСА_1 . Згоди про розподіл спільного майна, яке нажите під час шлюбу між ними не досягнуто. А тому, позивач просить суд виділити у власність йому - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, згідно якої просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 54).

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду справи, про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов від неї не надходило (а.с. 46-47, 52).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 листопада 2011 року, розірвано. Таке набрало законної сили 04 грудня 2018 року (а.с. 4-5).

08 липня 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Габор Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за №11886 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22-24).

Згідно звіту про оцінку вищевказаної квартири від 09 липня 2021 року, проведеного Приватним підприємством "Експерт-Центр", ринкова вартість такої становить 210 826 грн. (а.с. 9-21).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 41 Конституції України,- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",- поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи

У пунктах 23-24 вищевказаної постанови роз"яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 , як стверджує позивач, така придбана за рахунок спільно нажитих коштів, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України,- дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вищенаведене, те, що як встановлено з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відповідно до норм ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині вищевазаної квартири.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними, і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 відзиву на позов та будь-яких заперечень з приводу позовних вимоги позивача не надала.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, п. 22 - п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. ст. 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України,-

рішив:

Позов задоволити.

Виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 105 413 (сто п`ять тисяч чотириста тринадцять) гривень.

Виділити у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 105 413 (сто п`ять тисяч чотириста тринадцять) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР