Справа № 456/4218/21
Провадження № 2/456/311/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бабченко Д.І., відмовившись від позовних вимог про стягнення 2268,07 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати на отримання дубліката виконавчого листа та порушення виконавчого провадження в розмірі 30000,00 грн, поклавши на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Бабченко Д.І. покликався на те, що в 2007 році за наслідками дорожньо-транспортної пригоди позивач звернувся за допомогою в справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди до адвоката ОСОБА_2 . Між ними було укладено угоду, за якою ОСОБА_2 надавав йому правову допомогу шляхом представництва в судах всіх інстанцій та під час виконання рішення суду в органах державної виконавчої служби. Зазначає, що за результатом розгляду справи ОСОБА_2 отримав виконавчий лист 29.12.2014, але згідно з даними Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавче провадження відсутнє. З метою отримання дубліката виконавчого листа позивач звернувся із скаргою на порушення зобов`язань та правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, але отримав відмову в порушенні дисциплінарного провадження. Тому змушений був звернутися до вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка порушила дисциплінарне провадження та зобов`язала КДКА Львівської області розглянути його. 21 лютого 2020 року КДКА Львівської області було винесене рішення, яким дії та бездіяльність відповідача було визнано такими, що порушили правила адвокатської етики, але в зв`язку зі спливом строку дисциплінарну справу було закрито без притягнення до відповідальності. На підставі отриманого рішення КДКА Львівської області позивач звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області для отримання дубліката виконавчого листа, тому що оригінал зник. Дублікат виконавчого листа був виданий, але Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повернув його в зв`язку із неналежним оформленням виконавчого документу. Після повторного отримання виконавчого листа Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знову повернув документи, але вже з підстав спливу строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Таким чином, в період з 2019 року по 2021 рік позивач намагався виправити дії відповідача з метою виконання рішення суду, але врешті-решт за спливом часу йому це не вдалося. Тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому суму, яка зазначена у виконавчому листі, в якості стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яку він так і не зміг отримати саме з вини відповідача. Крім цього, так як позивач фактично мешкає у Німеччині, всі ці роки його інтереси представляв адвокат, з яким було укладено угоду про надання правової допомоги. Саме він знайомився з матеріалами справ у Стрийському міськрайонному суді та Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), готував запити та скарги, був присутнім під час їх розгляду в м. Львові та м. Києві, надавав заяви та отримував виконавчі листи, направляв їх до виконавчої служби. За весь цей час позивач сплатив 30000,00 гривень як за безпосередньо виконану роботу, так і за її проведення (поштові відправлення, відрядження, проїзні документи). В 2019 році було сплачено коштів за розгляд скарг, проїзд до Львова та в зворотному напрямку, поштові відправлення в розмірі 4936,61 грн, у 2020 році - 699,24 грн. Витрати на правову допомогу за ці три роки склали 24000,00 грн. Так як між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги, про що йому було надано ордер, то між сторонами виникли договірні правовідносини, за якими відповідач зобов`язався виконати певні дії, а позивач оплатити його послуги. Неналежне виконання відповідачем свої зобов`язань спричинило позивачу додаткові витрати, які він відповідно до Цивільного кодексу маю право стягнути з нього.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній повністю заперечує позов та просить у його задоволенні відмовити з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що ним дійсно здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_1 в справі про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП. Проте він діяв не на підставі укладеного письмового договору, а на підставі доручення, термін дії якого закінчився 30.08.2017. У даному дорученні взагалі не було передбачено його обов`язку участі у виконавчому провадженні, хоч на прохання позивача виконавчий лист ним було подано. Крім цього зазначає, що ДТП мала місце ще в 2006 році, остаточне рішення у справі про відшкодування шкоди ухвалено в 2013 році. Приблизно з 2016 року він перестав спілкуватися з позивачем. Також вказує на те, що більшість витрат, наведених представником позивача, не стосуються справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а пов`язані із збиранням документів, необхідних для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2021 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 50/

На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 09 вересня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області /а.с. 51/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2021 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 05.10.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 52/.

29.10.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву /а.с. 59-60/.

Ухвалою Стрийського ьтміськрайонного суду Львівської області від 02.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків /а.с. 63/.

24.11.2021 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Бабченком Д.І. подано матеріали на усунення недоліків позовної заяви /а.с. 69-99/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2021 розгляд справи продовжено /а.с. 100/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат та призначено справу до судового розгляду на 26.01.2022 /а.с. 106/.

Розгляд справи по суті відбувся 16.02.2022 за участі представника позивача адвоката Бабченка Д.І. та відповідача ОСОБА_2 .

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його інтереси в суді представляв адвокат Бабченко Д.І., який у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити, при цьому відмовившись від позовних вимог про стягнення 2268,07 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Оглядом витребуваної з архіву суду за клопотанням відповідача ОСОБА_2 справи № 2-39/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, встановлено, що адвокатом Волоховським О.І. здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі. За заявою ОСОБА_2 від 03.12.2014 останньому було видано виконавчий лист, який отримано 29.12.2014, про стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 2268,07 грн, судових витрат в сумі 78,57 грн та моральної шкоди в сумі 1000 гривень /а.с. 103/.

Судом встановлено, що 30.10.2017 між ОСОБА_1 та АО «Адвокатська компанія «Ваше право» в особі керуючого партнера Бабченка Д.І. було укладено Договір № 1/30-10/17 про надання правової допомоги /а.с. 6-9/.

З відповіді Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 01-24/5429 від 28.03.2018 встановлено, що згідно з даними АСВП виконавчих документів, де стягувачем є ОСОБА_1 по справі № 1323/2-39/11 від 24.04.2013 щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 , у відділ на виконанні не перебуває /а.с. 10/.

З відповіді Стрийського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 09-20-1/308 від 13.01.2020 встановлено, що згідно з даними АСВП у відділ ДВС не поступали на виконання виконавчі документи, де стягувачем є ОСОБА_1 по справі № 1323/2-39/11 від 24.04.2013 щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 в розмірі 2268,07 грн /а.с. 11/.

Тобто, фактично отриманий адвокатом ОСОБА_2 виконавчий лист, виданий 29.12.2014, пред`явлений до виконання в органи ДВС не був.

Судом встановлено, що зазначені обставини були підставою для звернення ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області з відповідною скаргою /а.с. 25-30/.

З рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області № 2/ІІ/2-2000 від 21.02.2020 судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 були правовідносини, опосередковані двома довіреностями на ведення цивільної справи про відшкодування шкоди. Комісією встановлено неналежне виконання адвокатом своїх обов`язків, пов`язаних із наданням правової допомоги, в частині неподання органам ДВС виконавчого листа, який був отриманий адвокатом, що призвело до порушення законних прав довірителя та неможливості отримання відшкодування завданої шкоди, а відтак діяв усупереч інтересам клієнта. Проте провадження за скаргою закрито відповідно до приписів ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» /а.с. 31-38/.

Оглядом витребуваної з архіву суду справи за заявою ОСОБА_1 № 2-39/11, провадження № 6/456/53/2020 встановлено, що заявнику поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видано дублікат такого 10.12.2020 /а.с. 39/.

Відповідно до повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.01.2021 виконавчий лист № 2-39/11, виданий 10.12.2020, повернуто у зв`язку з порушенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який становив 28.11.2016 /а.с. 41-42/.

Оглядом матеріалів пред`явленого позову встановлено, що такі містять платіжні документи про понесення ОСОБА_1 витрат на загальну суму 30000 гривень /а.с. 14-25/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Тобто, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу в спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17).

Таким чином, обрання неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Виходячи із змісту позовної заяви, позивач ототожнює розмір майнової шкоди із вартістю відшкодування за виконавчим листом № 2-39/11 та із витратами (в тому числі судовими), зокрема його та представника витратами, пов`язаними із розглядом справи про видачу дубліката виконавчого листа та витратами з розглядом дисциплінарної скарги, поданої ОСОБА_1 , відносно відповідача.

Так, незважаючи на те, що від позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, пов`язаної із вартістю відшкодування за виконавчим листом № 2-39/11, представник позивача відмовився в судових дебатах, суд вважає за необхідне акцентувати увагу на такій з огляду на те, що саме неможливість отримання останньої стала підставою звернення до суду із вказаний позовом.

Так, судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 в справі № 2-39/11, провадження № 6/456/53/2020 заявнику поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-39/11 до виконання та видано дублікат такого 10.12.2020.

Відповідно до повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.01.2021 виконавчий лист № 2-39/11, виданий 10.12.2020, повернуто у зв`язку з порушенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який становив 28.11.2016, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» /а.с. 41-42/.

Разом з тим, судом встановлено, що окрім видачі дубліката виконавчого листа, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2020 позивачу було поновлено строк пред`явлення такого до виконання, проте, звертаючись до державного виконавця, представником Расторгуєва О.М. ухвалу суду від 12.06.2020 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі № 2-39/11, провадження №6/456/53/2020, не надано.

Саме після роз`яснення судом зазначених обставин представник позивача адвокат Бабченко Д.І. від вказаної позовної вимоги відмовився.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи про видачу дубліката виконавчого листа та порушенням виконавчого провадження, в розмірі 30000,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн слід зазначити таке.

Процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року в справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Під час прийняття судового рішення суд, у тому числі, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати, пов`язані із розглядом справи, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, понесені позивачем в справі № 2-39/11, провадження № 6/456/53/2020, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Що стосується витрат, пов`язаних з розглядом дисциплінарної скарги, поданої ОСОБА_1 відносно відповідача, то в контексті вказаного позову з огляду на підстави пред`явлення такі не можуть бути предметом розгляду. Разом з тим, вказане не перешкоджає позивачу звернутись до ОСОБА_2 з позовом з підстав неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за довіреностями про стягнення виплаченого гонорару та відшкодування зазначених витрат.

До вказаного висновку суд дійшов з урахуванням того, що звернення до дисциплінарної комісіє є правом позивача, а не обов`язковою правовою підставою, що передує зверненню до суду із заявою в порядку ст. 433 ЦПК України.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2022.

Суддя Л.В.Гула