Номер провадження: 22-ц/813/5191/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11604/20

Провадження номер: 22-ц/813/5191/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Національна академія прокуратури України, в особі ліквідаційної комісії, 2) Тренінговий центр прокурорів України,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Офіс Генерального прокурора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України, в особі Комісії з ліквідації, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. 21 жовтня 2021 року, повний текст рішення складений 26 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02.06.2020 року №225-к про звільнення позивача з посади викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України; 2) поновити позивача на посаді викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України або на рівнозначній посаді в Тренінговому центрі прокурорів України (у разі проведення державної реєстрації припинення Національної академії прокуратури України шляхом ліквідації); 3) стягнути з Національної академії прокуратури України або її правонаступника - Тренінгового центру прокурорів України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.06.2020 року до дня поновлення на роботі.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 17.06.2020 року його було звільнено з посади викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України наказом від 02.06.2020 року № 225-к на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України.

Позивач вважає його звільнення незаконним, оскільки Національна академія прокуратури України порушила установлений законом порядок звільнення, а саме - не виконала обов`язок щодо подальшого працевлаштування позивача та не встановила факту неможливості переведення на роботу до реорганізованої установи. Для ліквідації Національної академії прокуратури України потрібно, щоб припинилися відносини, пов`язані із підвищенням кваліфікації прокурорів і здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора та відпала потреба в управлінні у таких відносинах, чого не відбулося, внаслідок чого ліквідація Національної академії прокуратури України є протиправною. Тренінговий центр прокурорів було створено на базі Національної академії прокуратури України, обидві установи мають однакові функції і завдання. Позивач стверджує, що Тренінговий центр прокурорів України по суті є правонаступником Національної академії прокуратури України. Отже, позивачу в порядку ч. 2 ст. 40 КЗпП України мала б бути запропонована робота у новоствореній установі, оскільки фактично відбулась реорганізація підприємства шляхом перетворення (Т. 1, а. с. 1 - 18).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Національна академія прокуратури України не погодилась із позовними вимогами, просила їх відхилити.

Національна академія прокуратури України вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Національну академію прокуратури України було ліквідовано, визначено заходи з ліквідації юридичної особи. Позивач помилково вважає Тренінговий центр прокурорів правонаступником Національної академії прокуратури України. Ліквідаційною комісією Національної академії прокуратури України було дотримано встановлений законодавством порядок вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією юридичної особи, а саме - здійснено персональне попередження позивача про наступне звільнення, подано звітність до державної служби зайнятості, повідомлено первинну профспілкову організацію про масове вивільнення, проведено повний розрахунок з позивачем в день звільнення, у тому числі йому виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України (Т. 1, а. с. 134 - 147).

У відзиві на позовну заяву Тренінговий центр прокурорів України просить відмовити у задоволенні позову.

Тренінговий центр прокурорів України вказує на те, що позивач помилково стверджує про реорганізацію Національної академії прокуратури України у Тренінговий центр прокурорів України, оскільки Кабінет Міністрів України, як засновник вищого навчального закладу - Національної академії прокуратури України, постановою від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ліквідував Національну академію прокуратури України. Правонаступництво прав та обов`язків Національної академії прокуратури України Тренінговим центром прокурорів не передбачено жодним законом, а також підзаконними актами. Крім того, обов`язок роботодавця щодо працевлаштування працівників передбачений лише у випадку реорганізації юридичної особи. У разі ліквідації юридичної особи функції з працевлаштування вивільнених осіб покладаються на державну службу зайнятості, до якої Національна академія прокуратури України своєчасно і в повному обсязі подала звітність про вивільнення працівників у зв`язку з його ліквідацією (Т. 1, а. с. 189 - 198).

У письмових поясненнях Офіс Генерального прокурора зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що для проведення реорганізації або перейменування Національної академії прокуратури України законодавчі передумови були відсутні. Згідно з ч. 4 ст. 104 Цивільного кодексу України установа не може бути перетворена, крім випадків, передбачених законом. Приймаючи рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України, Кабінет Міністрів України та Офіс Генерального прокурора діяли в межах повноважень, установлених Законами України «Про управління об`єктами державної власності», «Про прокуратуру», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (Т. 1, а. с. 170 - 174).

2.3 Позиція позивача щодо доводів відзивів відповідачів на позов

У відповіді на відзиви ОСОБА_1 зазначає, що твердження, пояснення, аргументи відповідачів не відповідають дійсності. Вважає, що припинення Національної академії прокуратури України мало відбутися виключно шляхом реорганізації. Відсутність прописаного у законах чіткого механізму створення Тренінгового центру прокуратури України ніяк не виправдовує невиконання заходів із правонаступництва, а лише свідчить про прогалини законодавства щодо реформи прокуратури. Крім того, стверджує, що Тренінговий центр прокуратури України не спростував висунутих ним вимог, а своїми поясненнями довів вчинення ним порушень, а Національна академія прокуратури України, в особі ліквідаційної комісії, наказом голови ліквідаційної комісії звільнила позивача протиправно. Тому, позовні вимоги повинні бути задоволені в повному обсязі (Т. 2, а. с. 18 - 31).

ОСОБА_1 зазначає, що за загальними правилами ліквідація юридичної особи публічного права може мати місце у випадках, якщо в розпорядчому акті наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій ліквідованого органу. Тому, ліквідація Академії потребувала припинення відносин, пов`язаних з підвищенням кваліфікації прокурорів і здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурорів та відсутності потреби в управлінні такими відносинами з боку Офісу Генерального прокурора, чого фактично не відбулося (Т. 2, а. с. 59 - 70).

2.4 Позиція відповідачів на відповіді позивача на відзиви на позов в суді першої інстанції

У запереченнях Національної академії прокуратури України на відповідь на відзив наведені доводи, які за своїм змістом та обґрунтуваннями тотожні з відзивом на позовну заяву (Т. 2, а. с. 45 - 54).

У запереченняхТренінгового центру прокурорів України на відповідь на відзив наведені доводи за своїм змістом та обґрунтуванням тотожні з відзивом на позовну заяву (Т. 2, а. с. 83 - 88).

2.5 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що питання призначення певної особи на посаду в установі належить до компетенції власника, який укладає трудовий договір із працівником, а тому є дискреційним повноваженням відповідача - Тренінгового центру прокурорів України. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 823/5365/15, від 11 червня 2020 року у справі № 804/4143/16.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано.

Оскільки вимога позивача про стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі, вона задоволенню також не підлягає (Т. 4, а. с. 80 - 93).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції взагалі не досліджувались та не надано жодної оцінки обставинам прямого порушення НАПУ умов Типової угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення від 21 січня 2015 року 2/2015; 2) у даному випадку усі права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється - Національної академії прокуратури України перейшли до новоутвореної юридичної особи - Тренінгового центру прокурорів України, який крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованої установи, отримав обов`язки щодо працевлаштування її працівників (ч. 1 ст. 104 ЦК України); 3) суд першої інстанції зробив неправильний висновок, посилаючись на дані витягу зЄдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що основним видом діяльності Академії є вища освіта

(КВЕД 35.42) та не взяв до уваги те, що з 01.11.2017 НАПУ функціонує як установа із спеціальним статусом; 4) судом першої інстанції проігноровані рішення Верховного суду від 12 лютого 2018 року по справі №800/503/17 та Постанова Великої Палати Верховного суду 23 травня 2018 року по справі № 800/503/17; 5) помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивач не надав доказів щодо відмови ТЦПУ у працевлаштуванні на роботу; 6) факт дискримінації позивача підтверджують такі дані: - немотивована відмова та приховування ТЦПУ наявності вакантних посад та кваліфікаційних вимог до них; - вибіркова процедура призначення працівників НАПУ на новоутворені посади у ТЦПУ; 7) суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо не доведеності тотожності (аналогічності) Тренінгового центру прокурорів України Національній академії прокуратури України; 8) судом першої інстанції не застосовано практику Верховного Суду з питань правонаступництва юридичних осіб публічного права та не застосовано відповідні правові висновки, оскільки на думку суду правовідносини у зазначених справах не є подібними до тих, що розглядаються через відмінність у суб`єктах спірних правовідносин (Т. 4, а. с. 98 - 126).

2.8 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргуТренінговий центр прокурорів України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Тренінговий центр прокурорів України вказує на те, що позивач помилково стверджує про реорганізацію Національної академії прокуратури України в Тренінговий центрів прокурорів України, оскільки Кабінет Міністрів України, як засновник вищого навчального закладу - Національної академії прокуратури України, постановою від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ліквідував Національну академію прокуратури України. Правонаступництво прав та обов`язків Національної академії прокуратури України Тренінговим центром прокурорів не передбачено жодним законом, а також підзаконними актами. Крім того, обов`язок роботодавця щодо працевлаштування працівників передбачений лише у випадку реорганізації юридичної особи. У разі ліквідації юридичної особи функції з працевлаштування вивільнених осіб покладаються на державну службу зайнятості, до якої Національна академія прокуратури України своєчасно і в повному обсязі подала звітність про вивільнення працівників у зв`язку з його ліквідацією (Т. 4, а. с. 171 - 180).

У відзиві на апеляційну скаргу Національна академія прокуратури України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Національна академія прокуратури України вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Національну академію прокуратури України було ліквідовано та визначено заходи з ліквідації юридичної особи. Позивач помилково вважає Тренінговий центр прокурорів правонаступником Національної академії прокуратури України. Ліквідаційною комісією Національної академії прокуратури України дотримано встановлений законодавством порядок вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією юридичної особи, а саме - здійснено персональне попередження позивача про наступне звільнення, подано звітність до державної служби зайнятості, повідомлено первинну профспілкову організацію про масове вивільнення, проведено повний розрахунок з позивачем в день звільнення, у тому числі йому виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України (Т. 4, а. с. 193 - 206).

2.9 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року(Т. 4 , а. с. 161 - 161 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2021 року призначено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року (Т. 4, а. с. 162).

06.01.2022 року від Тренінгового центру прокурорів України надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 4, а. с. 171 - 180).

28.01.2022 року від Національної академії прокуратури України надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 4, а. с. 193 - 206).

31.01.2022 року від ОСОБА_2 , діючого від імені Національної академії прокуратури України, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів (Т. 4, а. с. 212 - 213).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 , діючого від імені Національної академії прокуратури України (Т. 4, а. с. 215 - 216).

04.02.2022 року від ОСОБА_3 , діючої від імені Тренінгового центру прокурорів України, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів (Т. 4, а. с. 218 - 219).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 , діючого від імені Національної академії прокуратури України (Т. 4, а. с. 220 - 221).

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції ОСОБА_3 , діюча від імені Тренінгового центру прокурорів України, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції ОСОБА_2 , діючий від імені Національної академії прокуратури України, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , діюча від імені Офісу Генерального прокурора, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2002 року №1582 «Про утворення Академії прокуратури України» утворено Академію прокуратури України при Генеральній прокуратурі України. Міністерству освіти і науки доручено здійснити заходи, пов`язані з утворенням Академії.

Указом Президента України від 25 жовтня 2007 року №1013/2007 «Про надання Академії прокуратури України статусу національної», ураховуючи загальнодержавне і міжнародне визнання результатів діяльності Академії прокуратури України та її вагомий внесок у розвиток національної освіти і юридичної науки, надано Академії прокуратури України статус національної і надалі іменувати її - Національна академія прокуратури України (далі - НАПУ, Академія).

Рішенням Ради прокурорів України від 01 листопада 2017 року №19 затверджено Статут НАПУ у новій редакції (далі по тексту - Статут).

Згідно з п.1.11 Статуту до основних завдань Національної академії прокуратури України було віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виконання завдань Академії забезпечується працівниками Академії (п. 1.13 Статуту); до працівників Академії належать керівництво Академії, науково-викладацький склад та обслуговуючий персонал (п. 3.1 Статуту).

За приписами розділу 9 Статуту припинення діяльності Академії відбувається шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації в порядку, встановленому законодавством України.

На підставі наказу №1717-к від 03.01.2017 позивач - ОСОБА_1 призначений на посаду провідного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення організації роботи в органах прокуратури Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України. 11.02.2019 року позивача наказом Ректора Національної академії прокуратури України призначено на посаду викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Національну академію прокуратури України ліквідовано. Вирішено погодитися з пропозицією Генерального прокурора про те, що заходи з ліквідації зазначеної Академії здійснюються Офісом Генерального прокурора. Взято до відома, що Тренінговий центр прокурорів України створюється на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується.

05 березня 2020 року Генеральним прокурором Рябошапкою Р.Г. прийнято наказ №129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким відповідно до статей 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 25 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 175 від 3 березня 2020 року, припинено НАПУ (код згідно з ) шляхом ліквідації. Утворено комісію з ліквідації НАПУ. Установлено, що відповідно до частини четвертої статті 105 Цивільного кодексу України з моменту призначення комісії з ліквідації до неї переходять повноваження щодо управління справами, повноваження Толочка О.М. - ректора НАПУ припиняються.

06 квітня 2020 року Національна академія прокуратури України попередила викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України Влада Сергія Федоровича про вивільнення з 17 червня 2020 року на підставі частини 1 статті 40, частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з ліквідацією Академії.

Наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року № 225-к позивача звільнено з посади викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Академії.

Середньомісячна заробітна плата позивача відповідно до довідки від 28.05.2021 на час його звільнення становила - 30 010,20 грн..

Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо звільнення з роботи.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзивів на апеляційну скаргу

Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції встановив, що Національна академія прокуратури України була утворена Кабінетом Міністрів України 25 жовтня 2002 року як вищий навчальний заклад. Будучи державною установою зі спеціальним статусом, поєднувала у собі статус установи, яка власними силами (із використанням працівників Академії) здійснювала спеціальну підготовку прокурорів та наукову діяльність, до 2019 року була вищим навчальним закладом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175

«Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прийнято рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 припинено Національну академію прокуратури України шляхом ліквідації.

Встановлено, що з 12 березня 2020 року розпочалася процедура припинення Національної академії прокуратури України, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься відповідний запис. Дані про юридичних осіб - правонаступників Національної академії прокуратури України відсутні.

Встановлено, що створений за наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 130 Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою. Дата внесення запису в Єдиний державний реєстр про проведення державної реєстрації юридичної особи Тренінгового центру прокурорів України - 10 березня 2020 року. Даних про юридичних осіб - правонаступників немає.

На підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також інших належних і допустимих доказів у справі встановлено, що Тренінговий центр прокурорів України не є правонаступником прав і обов`язків Національної академії прокуратури України. На Тренінговий центр прокурорів України покладено інші функції і завдання ніж ті, що були покладені на Національну академію прокуратури України, зокрема на відміну від останньої Тренінговий центр прокурорів України не є вищим навчальним закладом, у штаті цієї установи відсутні науково-педагогічні працівники.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що відбулася ліквідація Національної академії прокуратури України, наявність правонаступництва після ліквідації Національної академії прокуратури України не встановлена. Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі №761/22112/20 (провадження №61-11971св21), від 19 жовтня 2021 року у справі №752/13686/20 (провадження №61-11934св21).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

06 квітня 2020 року Національна академія прокуратури України попередила викладача відділу підготовки прокурорів з організації роботи в органах прокуратури та викладання професійної етики інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України - Влада Сергія Федоровича про вивільнення з 17 червня 2020 року на підставі частини 1 статті 40, частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з ліквідацією Академії.

Обов`язок з працевлаштування може бути покладено на власника підприємства, установи, організації лише у випадку реорганізації юридичної особи, коли права та обов`язки юридичної особи переходять до іншої особи внаслідок правонаступництва.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору, відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, не є обов`язком роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 199/742/17.

Покладення на державні установи як роботодавця у разі їх ліквідації додаткових обов`язків з працевлаштування звільнених працівників чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 11 Підрозділу D Конвенції Міжнародної організації праці N 158 "Про припинення трудових прав з ініціативи роботодавця" (ратифікованої Україною 04 лютого 1994 року) працівник, з яким намічено припинити трудові відносини, має право бути попередженим про це в розумний строк або має право на грошову компенсацію замість попередження, якщо він не вчинив серйозної провини, тобто такої провини у зв`язку з якою було б недоцільно вимагати від роботодавця продовжувати з ним трудові відносини протягом строку попередження.

Коли роботодавець планує здійснити значні зміни виробництва, програми, організації, структури чи технології, котрі можуть призвести до припинення трудових відносин, він повинен якомога раніше провести з відповідними представниками працівників консультації, зокрема щодо здійснення таких змін, їхніх можливих наслідків та щодо заходів запобігання несприятливим наслідкам. У разі припинення трудових відносин з причин економічного, технічного, структурного чи аналогічного плану заходами, які відповідають умовам кожної країни і яких вживає компетентний орган, по змозі у співробітництві з роботодавцем і відповідними представниками працівників, треба сприяти найскорішому влаштуванню звільнених працівників на іншій роботі та, при потребі, набуттю ними професійної підготовки чи перепідготовки (п.25 Рекомендацій щодо припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця №166).

Статтею 1 Рекомендації визначено, що її положення можуть застосовуватись через національне законодавство або правила, колективні договори, правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства, рішення арбітражних або судових органів чи будь-яким іншим способом, що відповідає національній практиці й підходить до національних умов.

Позивач за сприянням у працевлаштуванні до Одеського міського центру зайнятості не звертався, що підтверджується листом Одеського міського центру зайнятості від 16.10.2020 №45557 /19/06.

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції правомірно встановив, що було дотримано процедури його звільнення, порушень вимог трудового законодавства не допущено. Зокрема, встановлено факт попередження позивача за два місяці про його наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, частини першої статті 49-2 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, а свідчать про помилкове розуміння заявником норм матеріального права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 09 березня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе