гСправа № 358/1188/21 Провадження № 2/358/266/22
28 лютого 2022 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить надати їй дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до м. Митіщі Московської області Російської Федерації для відпочинку без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 4 роки, з 25 грудня 2021 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 липня 2013 року Старобешівським районним судом Донецької області винесено рішення, яким з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дочки. Після розірвання шлюбу з відповідачем вони стали проживати окремо. З моменту розлучення і по даний час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дочки свідомо не приймає. Дитина проживає разом з бабою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивачка зазначає, що починаючи з 2019 року, вона почала проживати на території Російської Федерації, де проживає разом з своїми малолітніми дітьми та чоловіком, а її старша дочка ОСОБА_3 продовжила мешкати з бабою в с. Дібрівка Білоцерківського району (колишній Богуславський район) Київської області.
На даний час вона (позивачка) має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці за місцем свого проживання для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Для виїзду дочки за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач відмовив їй у наданні такого дозволу, в зв`язку з чим вона змушена звернутись з даним позовом до Богуславського районного суду, за захистом прав її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивачки - адвокат Божок М.І. подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що позов підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, повторно в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки.
Представник третьої особи - Калінська О.А. надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без представника третьої особи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2007 року до 05 лютого 2009 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 травня 2007 року виконкомом Мар`янівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 9 (а.с. 8).
Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Богуславської міської ради № 1204 від 11.12.2013 про те, що ОСОБА_1 , яка проживає в с. Дібрівка, зареєстрована в єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які має право на пільги як багатодітна сім`я, до 24.04.2025 року (а.с. 15).
З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дочки свідомо не приймає. Дитина ОСОБА_3 проживає разом з бабою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 695 від 31 серпня 2021 Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 12).
ОСОБА_3 навчається в 9-Г класі Богуславського академічного ліцею №1, що підтверджується довідкою № 81 від 08.09.2021 директора ліцею (а.с. 11).
Починаючи з 2019 року, позивач почала мешкати на території Російської Федерації, де проживає разом із своїми малолітніми дітьми та чоловіком, а її старша дочка ОСОБА_3 продовжила мешкати з бабою в с. Дібрівка Білоцерківського району (колишній Богуславський район) Київської області.
Позивачка має бажання щоб її дочка ОСОБА_3 виїхала за кордон, за місцем її проживання, оскільки вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці за місцем свого проживання для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків.
Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу.
Позивачка вказує, що вона та її мати ОСОБА_4 самостійно несуть усі витрати по утриманню ОСОБА_3 , дитина отримує належний догляд та виховання, при цьому неодноразово в усній формі вона зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхньої спільної дитини, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Аліменти, які присуджені судом на утримання дитини, відповідач не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам та довідкою про неотримання аліментів (а.с. 21-25).
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р. - держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини.
Крім цього ст. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.
Абзацами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до абз. 9 пп. 2, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 має сім`ю, працює та постійно проживає на території Російської Федерації. Неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу сторін, проживає та перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_1 та баби ОСОБА_4 , однак без згоди батька дитини ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 не може вивезти дитину за кордон за місцем свого проживання відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, оскільки фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Відповідач ОСОБА_2 , не даючи згоди на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон на постійне місце проживання матері, діє в супереч інтересам дитини та порушує її права.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_3 відповідає її інтересам, з метою відпочинку, оздоровлення та проживання дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України дитини, без згоди та супроводу батька, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючи Конституцією України, ст.ст. 19, 150, 155, 157, 160 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надати дозвіл матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов