Справа № 447/2953/21 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/4327/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:101
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.,

адвоката Ратича Т.М. - представника заявника ОСОБА_1;

Красій Н.Р. - представника Головного управління

Пенсійного фонду України у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 рокузадоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючих документів: трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 24 жовтня 1979 року; довідок виданих ТОВ «Фірма Президент-Д» від 05.03.2006 року № 3, ТОВ «Фірма «Будівельний Олімп» від 30.03.2008 року № 11, Філіалом «Моноліт» ТОВ «СМУ-5» від 12.01.2015 року № 2 (а.с. 36-37).

Дане рішення оскаржила представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (в подальшому - „Пенсійний фонд України").

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що вимоги про встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів мали б вирішуватися в порядку позовного провадження, оскільки встановлення цього факту поширюється на правовідносини „пов`язані із призначенням пенсії».

Вважає, що «заявником жодним чином не доведено неможливості внесення відповідних змін в позасудовому порядку» (а.с. 38-43).

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника заявника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Заявник просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, посилаючись при цьому на те, що іншої можливості встановити факт належності йому цих документів немає.

Задовольняючи заяву, суд правильно розтлумачив зміст пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України і прийшов до вірного висновку про те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IV ЦПК України).

Висновки суду про відсутність у даному випадку спору про право є обґрунтованими, оскільки лише в разі встановлення судом приналежності заявнику вказаних документів, органом Пенсійного фонду України може бути прийнято на їх підставі рішення про зарахування чи відмову в призначенні пенсії.

Чинним законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду України документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення у них даних, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася щодо її прізвища, ім`я та по батькові.

Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній, особі здійснюється в рамках окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Питання встановлення фактів, що мають юридичне значення (в тому числі - й приналежності документа), не відноситься до повноважень адміністративного суду, а тому доводи апелянта про можливість оскарження заявником його рішень до Львівського окружного адміністративного суду також до уваги прийматися не можуть.

При цьому апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б по суті спростовували встановлений оскаржуваним рішенням суду факт належності заявнику ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 24 жовтня 1979 року; довідок виданих ТОВ «Фірма Президент-Д» від 05.03.2006 року № 3, ТОВ «Фірма «Будівельний Олімп» від 30.03.2008 року № 11, Філіалом «Моноліт» ТОВ «СМУ-5» від 12.01.2015 року № 2.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цього рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну ухвалу складено 23 березня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.