Р І Ш Е Н Н Я№ 127/5093/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 р. м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Подоляк М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Павлова В.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В позові зазначено, що 15.02.2018 наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т ОСОБА_1 на підставі постанови Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 по справі № 127/20184/17 поновлена на роботу на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з посадовим окладом на рівні посади яку вона обіймала до її звільнення 31.07.2017 в розмірі 2568,00 грн., що не відповідає законодавству про оплату праці працівників Фонду, а саме: постанові №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів», п.1.2 розділу І, п. 2.1 та 2.4 розділу II, розділу III, розділу IV Постанови №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України».

Шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності утворюється Фонд соціального страхування України. Припиняється виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України. Відповідно до п.9 зазначеного розділу нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності діють до затвердження відповідних рішень Фондом соціального страхування України (п.4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями).

З 01.01.2018 постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів» затверджено схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» затверджено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України та її робочих органів. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.12.2003 №127, яка визначала умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності втратила чинність.

У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2018 постанови №51 та постанови №52, директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 31.10.2017 затверджено штатний розпис Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області, відповідно до якого розмір посадового місячного окладу за відповідною посадою начальника відділу становить 10 600,00 грн., який введено в дію з 02.01.2018 наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД «Про введення в дію штатних розписів». Оскільки позивачу при поновлені її на роботі встановлено посадовий оклад у розмірі 2568,00 грн., а не 10 600,00 грн., як передбачено постановою №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів», вона змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати їй заробітної плати, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України та стягнення заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2021 у даній цивільній справі відкрито провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2021 прийнято до розгляд заяву про зменшення розміру позовних вимог позивача ОСОБА_1 (а.с. 156-157)

З урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України з урахуванням проведених виплат; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 2 899,02 грн.; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10 600,00 грн.; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3 173,42 грн.; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18.05.2018 по 26.06.2021 у розмірі 313 536,00 грн.; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022 позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої вихідної допомоги при звільненні в сумі 10 405,80 грн., за заявою позивача залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у частині щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2 899,02 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10 600,00 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3 173,42 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18.05.2018 по 26.06.2021 у розмірі 313 536,00 грн., закрито.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якиому зазначив, що є рішення Вінницького міського суду в справі №127/5815/20, що набрали законної сили 04.11.2020 яке ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 - позивач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області - відповідач) про той самий предмет (заробітна плата, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, компенсація за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат, середній заробіток за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат) і з тих самих підстав (не проведення перерахунку та не здійснення зазначених вище виплат), а тому в цій частині позов підлягає закриттю. Також зазначив, що вимога зазначена в пункті 2 прохальної частини позовної заяви є вимогою про визнання протиправною бездіяльність роботодавця у трудовому спорі, а пункт 3 - вимога про зобов`язання роботодавця вчинити дії у трудовому спорі. Оскільки дані вимоги не є вимогами про стягнення заробітної плати, відповідач вважає, що строк позовної давності для звернення до суду обмежується трьома місяцями з дня, коли позивач дізналась або повина була дізнатися про порушення свого права. А тому просив до цих вимог застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цієї підстави. Також зазначив, що всі передбачені законом виплати позивачу нараховані та виплачені відповідно до чинного законодавства, тому немає підстав визнавати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язувати здійснити перерахунок та виплату заробітної плати та інших складових фонду заробітної плати.

29.04.2021 позивачем надано відповідь на відзив Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області у якій вказала, що предмет та підстави якими вона обґрунтовує свої вимоги у справі №127/5093/21 не є тотожними з тими що зазначені у справі №127/5815/20, та просила позов задовольнити повністю, оскільки відповідач при встановленні їй посадового окладу не застосував норми діючого законодавства, чим порушив її права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, Павлов В.Г. заперечував проти вимог позовної заяви в повному обсязі, просив суд вимоги позову в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2 899,02 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10 600,00 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3 173,42 грн.; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18.05.2018 по 26.06.2021 у розмірі 313 536,00 грн. та стягнення моральної шкоди закрити, оскільки вони були предметом розгляду в справі №127/5815/20. В частині позову про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, просив відмовити з підставі зазначених у відзиві.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 15.02.2018 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 31.07.2017 з посадовим окладом згідно штатного розпису 2 568,00 грн., що підтверджується копією наказу від 15.02.2018 №62-к/тр, з яким ОСОБА_1 ознайомилась 22.02.2018, що підтверджується письмовими запереченнями (зауваженнями) наданими ОСОБА_1 на звороті даного наказу (а.с. 6, 222)

Відповідно до копії наказу від 22.02.2018 №22-в ОСОБА_1 надано частину щорічну основну відпустку тривалістю 3 календарних дні за період роботи з 01.09.2016 по 31.08.2017 та щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів як інваліду ІІ групи за період роботи з 01.09.2016 по 31.08.2017 з 22.02.2018 по 27.03.2018. (а.с. 8)

Згідно копії наказу від 17.05.2018 №121-к/тр, внесено зміни до наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 07.05.2018 №114-к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким абзац другий викладено в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади начальника контрольно-ревізійного відділу 17.05.2018 у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України»; абзац третій викладено в такій редакції: «Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та провести з ОСОБА_1 повний розрахунок». (а.с. 7)

Постановою фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», абзацу третього статті 2, абзацу п`ятого статті 6 Закону України «Про оплату праці», керуючись Статутом Фонду соціального страхування України та з метою упорядкування умов оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів, до положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08.02.2017 № 14, внесено зміни, шляхом викладення його у новій редакції, яка набувала чинності з 01.01.2018.

Згідно п.1.1. розділу I положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України (далі - Положення) визначає умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - виконавча дирекція Фонду), управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління), відділень управлінь в районах та містах обласного значення (далі - відділення).

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. розділу I Положення структура фонду оплати праці працівників Фонду включає наступні складові: посадовий (місячний) оклад; надбавка за вислугу років; доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу); доплата водіям (за інтенсивність праці, ненормований робочий день, класність); щомісячна премія; одноразова премія; матеріальна допомога (на оздоровлення; для вирішення соціально-побутових питань. Працівникам виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів встановлюються посадові (місячні) оклади, щомісячна надбавка за вислугу років, виплачуються премія за результатами роботи, одноразові премії, матеріальна допомога, здійснюються доплати відповідно до цього Положення.

Пунктами 2.1. та 2.4. розділу II Положення встановлено, що посадові (місячні) оклади працівникам встановлюються відповідно до схем посадових окладів у відповідних штатних розписах. Посадові оклади працівникам, посади яких не передбачені схемами посадових окладів, встановлюються на рівні посадових окладів відповідних категорій спеціалістів та службовців.

Відповідно до копії наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №320-ОД від 29.12.2017 та штатного розпису затвердженого директором ВД ФСС України 31.10.2017, який введено в дію 02.01.2018, розмір посадового окладу за відповідною посадою начальника відділу становить 10 600,00 грн. (а.с. 17, 18)

Виходячи з наведеного вище, відповідач видаючи наказ 15.02.2018 про поновлення на роботі позивача неправомірно встановив їй посадовий оклад у розмірі 2568 грн., оскільки зазначений посадовий оклад застосовувався з дня поновлення на роботі, а саме з 31.07.2017, а з 01.01.2018 мало місце підвищення посадового окладу за посадою позивача до 10 600 грн, а тому позов у частині визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити та обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, з яких він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Тобто питання поновлення пропущеного строку має вирішуватись у судовому рішенні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка із наказом про поновлення на роботі у якому зазначено, що її поновлено на роботу з посадовим окладом згідно штатного розпису 2568,00 грн. ознайомилась 22.02.2018, та з цього приводу виклала свої заперечення на зворотній стороні даного наказу, а з даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області звернулась лише 26.02.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 3 ст. 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки вимоги про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України з урахуванням проведених виплат" не є вимогами про стягнення належної позивачу заробітної плати, тому до таких вимог застосовується тримісячний строк звернення до суду з дня, коли позивач дізналась про порушення свого права.

Відповідним числом останнього місяця строку є 22.05.2018, оскільки саме 22.02.2018 позивачка ознайомилась із наказом від 15.02.2018 про поновлення на роботі, яким їй було встановлено посадовий оклад у розмірі 2 568, 00 грн.

Даний порядок обрахунок строку застосований Великою Палатою Верховного Суду та викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17.

З наведеного вбачається, що позивачкою пропущено строки для звернення до суду з метою захисту своїх прав.

Клопотань про поновлення строку позовної давності до суду не надходило.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи вищенаведене, на основі досліджених в судовому засіданні доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3, п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» з урахуванням проведених виплат, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З огляду на викладене, враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди витікає з інших вимог позову у частині яких у задоволенні відмовлено в частині закрито провадження та залишено без розгляду, та беручи до уваги, що позивачем не надано доказів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 233, 234 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 15, 16, 23, 253, 254, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в частині визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3, п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29.12.2017 №320-ОД; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» з урахуванням проведених виплат; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, місцезнаходження юридичної особи: вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 41315197.

Суддя: