Справа № 450/3299/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/212/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Черкасової Олени Олексіївни, представника Акціонерного товариства „Креді Агріколь Банк", на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство „Креді Агріколь Банк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути зі згаданої відповідачки на користь Банку заборгованість за Комплексним договором № 7/1651898 від 18 серпня 2017 року у розмірі 81 349 грн. 69 коп., що включає в себе 34 990 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом, 12 073 грн. 75 коп. заборгованості за відсотками, 11 590 грн. 54 коп. - 3 % річних та 22 694 грн. 87 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 18 серпня 2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ТзДВ «СК «АХА Страхування Життя» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено вищезгаданий договір (в подальшому - «Кредитний договір»), згідно якого відповідачці було надано кредит у розмірі 285 600 грн. строком з 18 серпня 2017 року по 17 серпня 2022 року зі сплатою 5 % річних і комісійної винагороди у розмірі 1,7 % від суми кредиту в місяць. Банком зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 29.07.2021 року у неї перед Банком виникла заборгованість, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства „Креді Агріколь Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 34 990 грн. 53 коп., 11 590 грн. 54 коп. 3 % річних, 22 694 грн. 87 коп. інфляційних втрат, а також 2 270 грн. судового збору (а.с. 89-91).

Дане рішення оскаржила представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на невірне застосування норм матеріального права та на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що пунктом 1.3.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник (відповідачка) сплачує процентну винагороду у розмірі 5,0 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором, а відтак вважає, що за наявності саме такої домовленості між сторонами Кредитного договору позивач вправі був нараховувати проценти за договором позики до 29.07.2021 року, оскільки частиною 1 (абзац другий) статті 1048 ЦК України встановлено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики лише у разі відсутності іншої домовленості сторін договору (а.с. 96-98).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Самим Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було подано до суду (зокрема) копію вимоги № 10451/923 від 11.03.2019 року, пред`явленої ним до відповідачки (як позичальника), про дострокове повернення частини позики, що залишилася, «протягом 30 днів з дня отримання (відповідачкою) даного листа» (а.с. 33), а також рекомендоване повідомлення про вручення відповідачці цієї вимоги 26.04.2019 року (а.с. 34).

У письмовому Відзиві на позов представник позивачки зазначає, що ОСОБА_1 вищезгадану вимогу Банку № 10451/923 отримала 18.04.2019 року, а відтак «була зобов`язана до 18.05.2019 року включно погасити кредит у повному обсязі» - посилаючись при цьому на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється» (а.с. 71-74).

Як вбачається зі змісту Відповіді Банку на вищезгаданий відзив, Банк заперечує вищенаведену позицію сторони відповідача лише тим, що на її підтвердження «представник відповідачки не посилається та не надає суду належні докази отримання нею вимоги саме 18.04.2019 року» (а.с. 80-82).

Як вже зазначалося вище, самим позивачем було подано до суду докази того, що вимогу Банку до відповідачки про дострокове повернення позики останньою було отримано 26 квітня 2019 року (а.с. 34), з урахуванням чого суд і прийшов до висновку про те, що у позивача припинилося право на нарахування відсотків за кредитом саме з 26 травня 2019 року (а не з 18 травня 2019 року, як стверджувалось у Відзиві на позов).

Як вбачається з вищенаведеного, судом в обґрунтування його висновків про дату припинення у Банку (як кредитодавця) права на нарахування передбачених договором процентів за кредитом взято таку обставину, як «пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту», а не «сплив визначеного договором строку кредитування».

Відтак, за вищенаведених обставин, доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що умовами Кредитного договору передбачено сплату процентів до моменту повного погашення заборгованості за цим договором, до уваги прийматися не можуть, оскільки:

1)Банк сам скористався наданим йому законом правом на пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення позики, а також

2)правом на пред`явлення до позичальника вимоги про стягнення з нього штрафних санкцій, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, яка і регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання: в даному випадку - невиконання відповідачкою вимоги Банку про дострокове повернення позики до 26 травня 2019 року.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ціна позову у цій справі складає 81 349 грн. 69 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 81 349 грн. 69 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Черкасової Олени Олексіївни, представника Акціонерного товариства „Креді Агріколь Банк", залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 21 березня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.