Справа №705/533/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Прокопенко І.А.

за участю:

представника позивача Єременко І.В.

представника третьої особи Кравченка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в обґрунтування зазначивши наступне.

З квітня 2007 року вона почала проживати разом зі своїм чоловіком в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Власника вказаного будинку вона ніколи не знала і не бачила, оскільки вони з чоловіком не мали власного житла і у Бабанській селищній раді їм повідомили, що є наявний в селі житловий будинок, власник якого невідомо де, будинок у занедбаному стані і його вже ніхто не використовує, як житлове приміщення, а тому якщо вони мають бажання зробити ремонт та вселитися у цей житловий будинок, то можуть там проживати. Всі ці роки, починаючи з 2007 року і до цього часу, вона постійно проживала у вищевказаному житловому будинку, проводила капітальні та поточні ремонти, платила комунальні послуги та сплачувала земельний податок.

Влітку 2020 року їй повідомили про необхідність зняття з реєстрації, оскільки вона фактично там не проживає, а люди, у яких вона зареєстрована, позбавлені можливості оформити субсидію. Звернувшись до Бабанської селищної ради з метою зареєструватися за місцем фактичного проживання, їй повідомили, що вона не є власником вказаного будинку, а тому зареєструвати її неможливо. Крім того, їй було надано довідку з сільської ради про те, що згідно із погосподарською книгою житловий будинок АДРЕСА_1 , належить покійній ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на цей час власника у будинку немає.

На цей час вона продовжує проживати у цьому будинку, тобто добросовісно володіє нерухомим майном протягом тринадцяти років.

У зв`язку з цим, звернулася до суду та просить суд визнати за нею, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Єременко І.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що її довіритель тривалий час проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 , але зареєстрована була за іншою адресою. Після того, як їй повідомили про необхідність знятися з реєстрації, вона вирішила зареєструватися за місцем свого проживання, але не змогла цього зробити, оскільки у селищній раді їй повідомили, що будинок належить іншому власнику, ОСОБА_4 , спадщину після смерті якої прийняв її син ОСОБА_5 і який також помер. У вказаний будинок вона з чоловіком заселилася у квітні 2007 року, оскільки вони власного житла не мали, а у селищній раді їй повідомили про те, що спірний будинок нікому не належить, у ньому ніхто не проживає і тому вони можуть відремонтувати будинок і переїхати туди жити. Весь цей час позивач відкрито користувалася будинком, сплачувала за комунальні послуги, робила поточні та капітальні ремонти будинку, ніхто на вказаний будинок ніколи не претендував. Колишня власниця будинку померла, син останньої, спадкоємець першої черги за законом, також помер. Протягом усього часу проживання позивача у спірному будинку до неї ніхто не звертався з будь-якими претензіями щодо прав на вказаний будинок. У зв`язку із зазначеним просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Кравченко Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Пояснив, що дійсно, згідно вимог чинного законодавства визнання права власності за набувальною давністю можливе за певних умов, але такі умови не забезпечують права на набуття власності, якщо у об`єкта є власник. У вказаному випадку за позивачем не може бути визнано право власності на спірний будинок, оскільки позивач у будинку проживала тимчасово з дозволу реальних власників будинку. Так, йому стало відомо, що селищний голова ніколи не надавав ні письмового, ні усного розпорядження на вселення ОСОБА_2 у цей будинок, тим більше, що на той час власник будинку ОСОБА_4 ще була жива. Після смерті останньої, у 2009 році, її син ОСОБА_5 мав намір переоформити вказаний житловий будинок, але не встиг, оскільки помер у 2012 році. Мешканці села підтверджують той факт, що позивач по справі ОСОБА_2 мала квартиру у смт. Бабанка, але продала її і разом з дітьми почала проживати у найманій квартирі. Його довіритель ОСОБА_6 , онука власниці будинку ОСОБА_4 , надала дозвіл ОСОБА_2 тимчасово пожити у вказаному будинку. Вважає, що визнання за позивачем права власності на спадковий будинок за набувальною давністю не можливе, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що зі сторонами по справі знайома, з позивачем спілкується, тому їй відомо, що позивач тривалий час проживає у будинку АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги, доглядає за будинком, проводить поточні ремонти.

Представник відповідача Бабанської селищної ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду було подано заяву про визнання позовних вимог, у якій селищний голова просив суд проводити розгляд справи у відсутність їх представника та не заперечував проти задоволення позову. Разом з тим, в подальшому селищний голова направив до суду клопотання про відкликання заяви про визнання позову та направлено відзив на позовну заяву, у якому просять суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначаючи про те, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився в її власності. Спадкоємцем після її смерті був її син ОСОБА_5 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після його смерті прийняла його дочка ОСОБА_3 , яка є законним спадкоємцем майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 . В подальшому від селищного голови смт. Бабанка надійшло клопотання, у якому просить суд справу слухати без представника селищної ради та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що в Бабанській селищній раді їй повідомили, що будинок нікому не належить і власник будинку невідомий. Вказаний будинок збудований та знаходився у власності її бабки ОСОБА_4 , яка проживала у цьому будинку до своє смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті бабки її батько ОСОБА_5 прийняв спадщину, однак право на спадщину на вказаний будинок не оформив та ІНФОРМАЦІЯ_1 також помер. Після смерті батька вона прийняла спадщину та в цей час займається оформленням права власності на будинок бабки по АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши думку представника позивача, представника третьої особи, врахувавши позицію представника відповідача, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у положеннях ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст.2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності.

Ввиходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до положень ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За загальним правилом, визначеним положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, за положеннями ст.13 ЦПК України, право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві.

Відповідно до положень ст.ст.13, 14 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В підтвердження позовних вимог позивачем надано акт свідчення, засвідчений селищним головою Байдою М.М., від 05.11.2020 року, у якому зазначено про те, що Бабанська селищна рада на підставі свідчень жителів селища смт. Бабанка, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , встановила, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , із квітня місяця 2007 року по теперішній час у домоволодінні покійної ОСОБА_4 .

Також надано довідку Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області про те, що в будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є покійна ОСОБА_4 , без реєстрації проживає з 2007 року по теперішній час ОСОБА_2 , яка вчасно сплачує платежі за комунальні послуги, податок на землю (город біля будинку), а також самообкладання, заборгованості по вищевказаних платежах не має.

Згідно довідки, виданої Бабанською селищною радою Уманського району Черкаської області, будинок в АДРЕСА_1 , власником якого є покійна ОСОБА_4 , спадкоємцем її був син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд враховує, що встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).

Для з`ясування вказаних обставин, судом було направлено запит до Уманської районної державної нотаріальної контори щодо наявності заведених спадкових справ після смерті власника спірного будинку ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 .

Уманською районною державною нотаріальною конторою 13.04.2021 року за №178/01-16 та № 179/01-16 надано відповіді про те, що після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа № 73 за 2012 рік, а після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Вострикової О.І.

Згідно матеріалів спадкової справи № 73 за 2012 рік, заведеної Уманською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа по справі - ОСОБА_3 , у визначений законом термін, звернулася до нотаріуса із заявою про те, що вона приймає спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 .

Інший спадкоємець ОСОБА_9 також звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але в подальшому відкликав таку заяву та подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

Після прийняття спадщини ОСОБА_3 отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок ОСОБА_3 не отримано.

Згідно повідомлення ОСОБА_10 приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області від 04.06.2021 року № 127/01-16, 25.01.2010 року нею була заведена спадкова справа № 17/2010 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . В межах встановленого законодавством строку ОСОБА_5 була подана заява про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_11 у своєму позові просить суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок у порядку набувальної давності, зазначаючи, що у вказаному будинку вона проживає з 2007 року, проти чого не заперечувала і її представник у судовому засіданні, та зазначає, що станом на 2007 рік їй повідомили, що будинок нікому не належить і, якщо вона разом з сім`єю має бажання вселитися у цей будинок, підлагодивши його для можливого проживання, то селищна рада чи будь-хто інший заперечувати їй не буде.

Разом з тим, в ході розгляду справи, було встановлено та підтверджено належними доказами, що станом на 2007 рік власник будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 була жива і наміру відмовлятися від права власності на вищевказаний будинок не мала, більше того, після її смерті була відкрита спадкова справа і спадкоємець за законом ОСОБА_5 виявив бажання прийняти спадщину про що написав відповідну заяву.

Вказане підтверджується і копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного станом на 19.06.2007 року, згідно якого власником будинку зазначена ОСОБА_4 та довідки виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, виданої станом на 06.07.2021 року за № 81, відповідно до погосподарської книги № 7 за 2006-2010 роки за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахується житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст.344 ЦК України, не забезпечують права позивача на набуття об`єкту власності оскільки на момент заволодіння вказаним спірним будинком у нього був власник, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВС від 03.12.2018 у справі №153/608/17, згідно з якою за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Суд зауважує, що позивачем не доведено, що Бабанською селищною радою її було повідомлено про те, що спірний будинок нікому не належить, а також враховує, що на момент вселення позивача в зазначений будинок у 2007 році власник будинку ОСОБА_4 була жива та проживала в тому ж населеному пункті в іншому будинку разом зі своїм сином ОСОБА_5 на одній вулиці з позивачем. Вказані обставини в сукупності свідчать про відсутність такої обставини для виникнення права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння майном. Адже за таких обставин позивач в момент заволодіння майном не міг не знати про неправомірність заволодіння майном, а також що на це майно претендують інші особи, а тому, на думку суду ОСОБА_2 отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які не є достатніми для отримання права власності на нього.

Також суд враховує письмові пояснення мешканців смт. Бабанка Уманського району Черкаської області, що надійшли на адресу суду, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зазначають, що позивач ОСОБА_2 дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , але з дозволу власників, законних спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , їй було достовірно відомо, хто власник цього будинку і таке проживання буде тимчасовим, оскільки вона особисто просила спадкоємців надати їй можливість пожити у цьому будинку. Від будинку законні власники відмовлятися не мали наміру, після смерті ОСОБА_4 , її син ОСОБА_5 певний час проживав у цьому будинку, доглядав за технічним станом будинку, але не встиг оформити право власності на будинок, оскільки помер. Його дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті батька прийняла.

Суд не бере до уваги письмові свідчення ОСОБА_8 , що були приєднані до матеріалів справи під час судового засідання представником позивача, оскільки згідно цих письмових пояснень позивач ОСОБА_2 з 2007 року вільно, відкрито, те без перешкод володіє будинком, сумлінно виконує господарські обов`язки та сплачує комунальні послуги, оскільки по суті вказані обставини учасниками справи не заперечувались та разом з цим надані пояснення не відображають обставин щодо добросовісності заволодіння ОСОБА_2 спірним будинком.

Протягом судового розгляду справи позивачем не спростовано та не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що їй не було відомо про власника житлового будинку, в якому вона тривалий час проживала, нічим не підтверджено той факт, що їй було запропоновано проживати у цьому у селищній раді, тобто не доведено факту добросовісного заволодіння майном. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю є незаконними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір - покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 316-319, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2022 року.

Суддя: Р. В. Піньковський