Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2374/21
Провадження №: 2/332/139/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у зв`язку

з визнанням мирової угоди

24 березня 2022 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (а.с.2-5).

В подальшому, 26.11.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна.

В уточненому позові зазначено, що 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем у справі, ОСОБА_2 , який зареєстрований Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №31. До офіційного шлюбу з відповідачем, але в період сумісного проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - спірна квартира). Спірна квартира зареєстрована на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 550. Оскільки спірна кватира сторонами придбана під час їхнього сумісного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності. Так, позивачка з відповідачем почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2016 року й 22 лютого 2020 року зареєстрували офіційний шлюб. Вважає за можливим поділити спірну квартиру, яка є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ч.2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ст.б3 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч.1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 p.N11). Просила в позові встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2016 року по 22 лютого 2020 року (реєстрація шлюбу між сторонами). Здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , та яка є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.42-45).

Разом з цим, сторони подали до суду заяву по затвердження мирової угоди, в якій зазначено наступне.

Сторони у справі згодні встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2016 року по 22 лютого 2020 року (реєстрація шлюбу між сторонами) та здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , та яка є об`єктом їх спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 не заперечує проти визнання права особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 , згодна виплатити ОСОБА_2 компенсацію належної йому 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 322500 (триста двадцять дві тисячі п`ятсот) гривен, що еквівалентно 10000 (десять тисяч) євро.

ОСОБА_2 , підтверджує, що на момент підписання цієї мирової угоди він отримав від ОСОБА_1 компенсацію належної мені 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 322500 (триста двадцять дві тисячі п`ятсот) гривен, що еквівалентно 10000 (десять тисяч) євро.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України: «Сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу».

Ч. 1 ст. 207 ЦПК України встановлює, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України визначено, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Наслідки затвердження мирової угоди у вигляді закриття провадження у справі й недопустимості повторного звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що визначено в ст.ст. 255, 256 ЦПК України сторонам зрозумілі і вони з ними згодні.

Просять в спільній заяві затвердити мирову угоду на таких умовах:

«Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , з березня 2016 року по 22 лютого 2020 року (реєстрація шлюбу між сторонами) та здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , та яка є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .». (а.с.37-39).

Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, надали суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи провести без них та затвердити мирову угоду (а.с.51, 52, 60, 61).

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з відсутністю всіх учасників процесу.

В ході розгляду справи судом було з`ясовано, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 286535125 від 24.11.2021р. право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , відомості про реєстрацію іншого речового права, іпотеки та заборони відчуження відсутні (а.с.56-57). Факт купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 підтверджено відповідним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.02.2020р. (а.с.15-17). Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 сторони уклали офіційний шлюб 22.02.2020р. (а.с.18). Факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2016 року по 22 лютого 2020 року (реєстрація шлюбу між сторонами) та факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя, які були зібрані подружжям в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з березня 2016 року до моменту придбання квартири у шлюбі сторонами не оспорюються та визнаються, отже в силу ст.82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

Згідно письмової заяви ОСОБА_2 він отримав від ОСОБА_1 компенсацію належної йому 1/2 частки спірної квартири в розмірі 322500 грн., будь-яких претензій до ОСОБА_1 щодо оформлення на неї права особистої власності на спірну квартиру він не має (а.с.40).

Отже, мирова угода права сторін та інших осіб не порушує.

Враховуючи, що мирова угода, яка укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, суд у відповідності до ст.ст.207, 255 ЦПК України ухвалою закриває провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 142 ЦПК України якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. При подачі позову позивачка сплатила 908 грн. судового збору (а.с.1). Отже, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на таких умовах:

«Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , з березня 2016 року по 22 лютого 2020 року (реєстрація шлюбу між сторонами) та здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , та яка є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .».

Відповідно до ч.4 ст. 142 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна- закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяті днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 25 березня 2022 року.

Суддя: Р.В.Сінєльнік