Номер провадження: 22-ц/813/2551/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, що завдана вчиненням злочину, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В. 25 лютого 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдана скоєнням ДТП.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що 03 січня 2019 р. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BA3-11183 р/н НОМЕР_1 у місті Одеса на вул. Грушевського порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» р/н НОМЕР_2 , якім керував позивач ОСОБА_2 .

В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження середньої степені тяжкості за критерієм небезпеки для життя у вигляді: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків, та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

29 січня 2020 року Суворовським районним судом м. Одеси був постановлений обвинувальний вирок по кримінальної справі №523/15559/18 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєні злочинів за ч.1 ст. 125 і ч.1 ст.286 КК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 обвинувальний вирок залишений без змін.

Відповідачем в результаті скоєння злочину за ч.1 ст.286 КК України позивачу спричинена моральна та моральна шкода, а саме: 4300 гривень за послуги евакуатора, 100000 моральної шкоди. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та стягнути судовий збір.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду у розмірі - 50 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу за послуги адвоката в сумі 15570,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2102,00 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач навів суду в обґрунтування стягнення моральної шкоди лише припущення, не покріпивши їх жодним належним доказом. Крім того, судом не було враховано, що адвокат, який надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_2 , надавав її у рамках кримінальної справи, яка не має жодного відношення до цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційних скарг в письмовому провадженні, дослідивши наведені в них доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 03 січня 2019 року, о 06:30 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , по обледенілому дорожньому покриттю у другій смузі проїзної частини вул. Грушевського в м. Одесі з боку вул. Паркової в напрямку вул. Разумовської, із швидкістю близько 35-45 км/год, в порушення п.12.1. Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження середньої степені тяжкості за критерієм небезпеки для життя у вигляді: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків, та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

29 січня 2020 року Суворовським районним судом м. Одеси був постановлений обвинувальний вирок по кримінальної справі №523/15559/18 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєнні злочинів за ч.1 ст. 125 і ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2020 року обвинувальний вирок був залишений без змін.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, ссуд дійшов вірного висновку про те, що факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 03 січня 2019 року є встановленим і доказуванню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив у відшкодування шкоди стягнути з відповідача витрати, що пов`язані з послугами евакуатора.

Позивачем в підтвердження зазначених витрат надано два акти виконаних робіт на суми 2300 та 2000 гривень, однак доказів перерахування та отримання зазначених коштів позивач не надав. Окрім того, в графі «заказчик» зазначено « ОСОБА_3 », тому у цій частині позовних вимог суд вірно відмовив за недоведеністю.

Відносно позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, то судом першої інстанції вірно зазначено наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - «Постанова»), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода.

Так, позивач зазнав моральні переживання внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді: закритої травми грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забійно-рваних ран голови, підшлемної гематоми правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що отримані тілесні ушкодження середньої степені тяжкості викликали у позивача фізичні страждання у момент їх спричинення, та у подальших больових відчуттях.

Після ДТП ОСОБА_2 лікувався у стаціонарі Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з 03 січня 2019 р. по 29 січня 2019 р. та з 10 березня 2020р. по 18 березня 2020р. 03 січня 2019 року позивачу була проведена операція: відкрита репозиція перелому правої ключиці, МОС перелому пластиною на гвинтах. 12 березня 2020 року проведена друга операція: видалення металоконструкції з правої ключиці;

З огляду на те, що під час проходження лікування позивач не міг працювати, погіршилося матеріальне становище сім`ї, був порушений сталий спосіб життя та була порушена запланована відпустка за 2019 рік.

Відповідачем ОСОБА_1 не було виплачено позивачу грошові кошти на рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань і мав право просити суд про стягнення моральної шкоди

Посилання відповідача на те, що позивач не заявляв цивільний позов в рамках розгляду кримінальної справи, суд вірно до уваги не прийняв, оскільки це є його правом, а не обов`язком.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги надані позивачем докази на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 довелося докладати значних зусиль для відновлення його здоров`я, що стало причиною моральних страждань, суд першої інстанції вірно погодився із вимогами позивача про необхідність відшкодування моральної шкоди, та частково задовольнив позовні вимоги в цій частині позову шляхом стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як зазначено судом першої інстанції, правничу допомогу ОСОБА_2 у даній цивільній справі надавав адвокат Каракаш Іван Петрович, що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серії ОД №419218 і угодою про надання правової допомоги від 01 липня 2020 року.

Як вбачається з Акту виконаних послуг згідно Договорів про правову допомогу від 13 грудня 2019 року та 01 липня 2020 року, представником позивача додано до суду розрахунок судових витрат від 08 грудня 2020 року, пов`язаних із розглядом кримінальної справи №523/1559/19, цивільної справи №520/1724/17 та докази понесених витрат на професійну правову допомогу (а.с. 65).

Однак, колегія суддів не приймає Договір про правову допомогу від 13 грудня 2019 року у якості підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом кримінальної справи, оскільки витрати, понесені особою при розгляді її справи судом, мають бути відшкодовані у межах провадження, у якому розглядається справа.

Так, порядок стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному процесі регулюється положеннями ч. 1 ст. 124 КПК, якою установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи, що у даному провадженні судом розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, що завдана вчиненням злочину, то у суду були відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які особа понесла у межах розгляду іншої справи - кримінального провадження.

Порядок обчислення гонорару ( фінансовий розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

З Акту виконаних послуг згідно Договорів про правову допомогу від 13 грудня 2019 року та 01 липня 2020 року вбачається, що у межах даної цивільної справи адвокатом позивачу була надана наступна правова допомога: складання та подання позову до Суворовського районного суду м. Одеси -150 хвилин; складання заяви про збільшення позовних вимог від 02 листопада 2020 року - 60 хвилин; участь у судовому засіданні у Суворовському районному суді м. Одеси 02 листопада 2020 року - 45 хвилин. Вартість послуг про надання правової допомоги адвокатом за домовленістю сторін складає 500 гривень на годину.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Каракаш І.П. приймав участь у судовому засіданні 14.12.2020 року тривалістю 9 хвилин та в судовому засіданні 25.02.2021 року тривалістю 1 година 17 хвилин.

Отже, на підготовку для розгляду справи та участь у судовому засіданні адвокатом було витрачено 5 годин 7 хвилин

На підставі викладеного колегія суддів, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини даної цивільної справи, та доходить до висновку, що заявлена стороною позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 875 гривень не кореспондується з часом витраченим адвокатом на надання послуг та вартістю послуг.

За таких обставин та з огляду на те, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, але помилково зазначив про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15570 гривень, колегія судів доходить до висновку, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року має бути змінено шляхом зменшення витрат за надання правничої допомоги, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 2700 гривень (5 годин 7 хвилин х 500 гривень).

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу за послуги адвоката в сумі 2700 гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе