Справа № 524/7501/21
Провадження №2/524/252/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення суми і порядку оплати додаткових витрат на малолітню дитину.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з розміру середньої заробітної плати щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а у разі навчання до закінчення навчання. Встановити обов`язок для відповідача щодо покриття додаткових витрат на дитину у розмірі 50% від понесених витрат після їх фактичного понесення у строк 7-ми календарних днів після пред`явлення відповідної письмової вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Ухвалою судді від 02 листопада 2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 17).

09 листопада 2021 року до суду на виконання вимог ухвали судді від 02 листопада 2021 року, позивачем було подано уточнену позовну заяву (а.с. 21-23).

Позивач остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Таким чином, позивач фактично уточнила розмір коштів до стягнення з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки і відмовилася від решти позовних вимог.

Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін по справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, уточнений позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обстави та підстави викладені в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув з невідомих причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом сповіщення на його електронну адресу та розміщення оголошення про його виклик на веб-сайті «Судова влада». Про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою відповідача, суд згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 та ст. 280, 281 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом достовірно встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 19 квітня 2016 року (а.с. 4).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 386 від 03.06.2016 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29). Таке ж місце реєстрації має і позивач по справі ОСОБА_1 згідно її паспортних даних.

Відповідач ОСОБА_2 згідно його паспортних даних зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Фактично, сторони проживають окремо, а малолітня дитина сторін проживає разом із позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У ст. 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч. 1 ст.183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Однією із основоположних засад цивільного судочинства є його диспозитивність, яка, зокрема, полягає у розгляді судом справ виключно за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, суд, враховуючи наведені встановлені обставини, а також відсутності заперечення відповідача щодо вимоги про стягнення аліментів та їх розміру запропонованого позивачем, і обставин та фактів, які вказували б на непрацездатність відповідача, наявності у нього ознак інвалідності, відсутності роботи та стабільного доходу, наявності на утриманні інших осіб, у тому числі малолітніх та/або неповнолітніх дітей, будь-яких аліментних зобов`язань перед будь-якими особами, дійшов висновку, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу у розмірах відповідно в межах заявлених вимог позивача.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за подачу позову до суду із вимогою про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогою про стягнення аліментів за ставкою на день подання позову.

Керуючись ст. 14, 15, 18, 104, 105, 110, 112, 113, 180-183 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 137, 141, 142, 197, 198, 200, 258, 264, 265, 273, 273, 279, 280, 281- 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, та на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Повний текст заочного рішення виготовлено 28 березня 2022 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його не скасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: