ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/26/21 Номер провадження 22-ц/814/735/22Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

за апеляційною скаргою адвоката Веретельника Олега Івановича в інтересах ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Коновода О.В. в м.Хоролі, зі складанням повного тексту 29 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року адвокат Кравченко М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що 12.09.2017 року на автодорозі «Київ-Харків», поблизу с.Вербине Хорольського р-ну Полтавської обл., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAF XF», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 помер на місці пригоди.

Станом на дату ДТП водій ОСОБА_3 працював і фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 .

Стверджував, що позивачу, доньці загиблого спричинена моральна шкода, яка виявилася у тяжких душевних стражданнях та оцінена у розмірі 150 000 грн., з якої 38 400 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок ПрАТ «УПСК».

Просив стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, 111 600 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди смертю батька та 35 000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 111 600 грн моральної шкоди.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою позивачем правничої допомоги.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення обґрунтоване доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив адвокат Веретельник О.І. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Вважає, що суду не надано доказів на підтвердження того, що смерть ОСОБА_4 сталася саме внаслідок ДТП та водій ОСОБА_3 12.09.2017 року здійснив наїзд на потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.09.2017 року на автодорозі «Київ-Харків», поблизу с.Вербине Хорольського р-ну Полтавської обл., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAF XF» , д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 помер на місці пригоди.

12.09.2017 року за фактом настання ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

28.12.2017 року ст. слідчим СВ ГУНП в Полтавській області Хоменко Ю.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 0000440 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAF XF», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 3812183, що підтверджується витягом з Центральної бази даних МТСБУ.

Водій ОСОБА_3 працював у фізичної-особи підприємця на час скоєння ДТП за цивільно-правовою угодою.

Позивач ОСОБА_1 є донькою потерпілого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Районний суд задовольняючи позовні вимоги своє рішення мотивував тим, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що відповідачем доведено не було. Заявлений розмір моральної шкоди відповідає глибині душевних страждань позивача у зв`язку з втратою рідної людини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У відповідності до положень ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідачем не заперечується керування водієм ОСОБА_3 належним ОСОБА_2 автомобілем «DAF XF» , д.н.з. НОМЕР_1 на підставі цивільно-правового договору.

Виходячи з наведеного, а також застосувавши висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16, районний суд вірно визначив належність відповідача та обґрунтованість позову.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність даної події за участі водія ОСОБА_3 і того, що саме в наслідок наїзду на потерпілого наступила смерть останнього, так як спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 року, в якій зазначено наступне:

'В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні було встановлено, що 12.09.2017 року близько 3 год. гр. ОСОБА_3 , керуючи сідловим тягачем «DAF XF» , д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків по 248 км. Поблизу с.Вербине, Хорольського району, Полтавської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився на проїзній частині. В результаті ДТП гр. ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці скоєння ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №81 від 06.10.2017 року причина смерті громадянина ОСОБА_4 не встановлена із-за грубого зруйнування тіла та внутрішніх органів трупа.

В ході огляду місця події було оглянуто місце скоєння даної ДТП, зафіксовано в ній за допомогою застосування фотозйомки дорожню обстановку, слідову інформацію.

Під час проведення огляду місця ДТП, було проведено огляд трупа (фрагментів кісток, частин тіла та його органів) гр. ОСОБА_4 , в якому зазначено розташування тіла трупа відносно елементів проїзної частини' ( а.с.15-17).

Із зазначеного однозначно вбачається факт ДТП за участю водія ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_4 .

При цьому відсутність в діянні водія складу кримінального правопорушення не виключає цивільно-правової відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення 20 000 грн. судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Як вбачається з матеріалів справи разом з позовною заявою представником відповідача була подана заява про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (а.с. 11-12).

14.04.2021 року адвокатом Кравченком М.В. була направлена відповідь на відзив, в якій також містилося посилання на те, що докази щодо розміру витрат можуть бути надані до закінчення дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення додаткового рішення (а.с. 59-60).

Проте, такі докази ( договір, детальний опис робіт, рахунки/квитанції) не були подані до суду а ні до закінчення дебатів, а ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а тому районний суд прийшов до передчасного висновку про часткове задоволення вимог в цій частині.

Отже, виходячи з положень ст.137 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Веретельника Олега Івановича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року скасувати в частині стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правничої допомоги.

В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.03.2022 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна