Номер провадження: 22-ц/813/2644/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , який 01.12.2017 склав заповіт, посвідчений нотаріально, у відповідності до якого заповів належні йому кошти, виражені в будь-якій іноземній валюті, що знаходяться на належних йому будь-яких рахунках, відкритих в ПАТ «Державний ощадний банк України», рідній онуці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньці позивача; 26.07.2019 позивач подав заяву до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса про прийняття спадщини після смерті батька; від нотаріуса йому стало відомо, що спадщини також приймають відповідачі, які є спадкоємцями першої черги, а відповідач ОСОБА_2 згідно ст. 1241 ЦК України ще претендує на обов`язкову частку грошових заощаджень померлого по заповіту. Позивач зазначає, що відповідачі не можуть бути допущені до спадкування майна померлого ОСОБА_4 , оскільки за його життя, хоча і проживали разом на одній житловій площі, фактично залишили його безпорадним, не надаючи йому відповідну допомогу та догляд; останні роки батько, який був вже похилого віку, постійно хворів та потребував сторонньої допомоги, що полягало в приготуванні їжі, купуванню медичних препаратів, пранні одягу, та таке інше побутове обслуговування, яке потребує хвора людина похилого віку. У зв`язку з таким станом батька позивач був змушений постійно приїжджати до батька, перебувати поруч із ним, доглядати за ним та надавати постійну необхідну допомогу, не зважаючи на те, що відповідачі проживаючі спільно із померлим, відмовляли йому у будь-якій потребі. Переїхати до позивача батько відмовлявся, мотивуючи тим, що відповідачі за його відсутності, розтратять його майно. Фактично відповідачі весь час перебували на його утриманні та його заощадженнях. Відповідач ОСОБА_3 ніде не працює, мати йому потурає, тому побоювання батька щодо розтрати майна мало за собою підстави. Фактично як дружина померлого, так і син мали фізичну можливість надавати допомогу ОСОБА_4 , однак цього не робили, залишаючи у скрутному безпорадному стані становищі. Доглядом за ОСОБА_4 , забезпеченням його ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займались близькі люді та позивач, зокрема. Зазначене може бути підтверджено показами свідків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 , будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 30.11.2022 року на 14-30 г., в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про відкладення апеляційного розгляду через його хворобу.

Апеляційним судом з урахуванням першої не явки позивача та апелянта в судове засідання до суду апеляційної інстанції та повідомлення про причини неявки з наданням документального медичного підтвердження перебування на лікарняному відкладено розгляд справи до 16-00 г. 22.02.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 , будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 22.02.2022 року на 16-00 г., в судове засідання повторно не з`явився, надіславши заяву про відкладення апеляційного розгляду через його хворобу.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Орез В.П. заперечував проти повторного відкладення апеляційного розгляду, звернувши при цьому увагу на перевищення розумного строку перегляду справи в апеляційному порядку і відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що обставини та підстави, на які посилається позивач у своєму позові, не знайшли свого належного підтвердження за розглядом справи і, крім того, були спростовані відповідачами.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законі.

Судом встановлено, що:

- згідно з копією спадкової справи № 349с/2019, відкритої після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_6 (прізвище після шлюбу - ОСОБА_7 ), відповідний актовий запис № 108;

- 15.04.1971 року згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ;

- 31.10.1983 року згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ;

- згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 17.11.2006 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є пенсіонеркою;

- відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років;

- згідно довідки № 840, виданої КП «ЖКС «Порто-Франківський», ОСОБА_4 проживав та був прописаний у АДРЕСА_1 , з 2005 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Згідно довідки № 840 (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації), виданої КП «ЖКС «Порто-Франківський», ОСОБА_2 постійно проживає та прописана у АДРЕСА_1 з 06.04.2005 року; ОСОБА_3 - з 12.11.2013 року;

- 26.07.2019 року ОСОБА_2 подала до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 - заяву про видачу свідоцтва про право власності на належне їй 1/2 частку у майні (грошові вклади у банку, автомобіль), які є спільної сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її;

- 05.09.2019 року Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса листом повідомила ОСОБА_3 про те, що він є спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживав із ним постійно на момент відкриття спадщини, запропонувала йому з`явитися до нотаріуса для оформлення спадкових прав;

- 09.09.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 ; на що йому письмово повідомили про заяву ОСОБА_2 від 04.09.2019 року про видачу свідоцтва про право власності на належне їй 1/2 частку у майні (грошові вклади у банку, автомобіль), які є спільної сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її; також було зазначено, якщо він має намір звернутися до суду, то має терміново повідомити про це та надати відповідні документи, в протилежному випадку ОСОБА_2 буде видано відповідні свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя;

- 11.10.19 року позивач ОСОБА_1 подав до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про те, що він має намір звернутися до суду з метою оспорювання майнових вимог дружини спадкодавця ОСОБА_2 ;

- з доданих до відзиву на позов документів вбачається, що в період з 16.01.2015 року по 28.01.2015 року ОСОБА_4 пройшов стаціонарне лікування та обстеження в Центрі реконструктивної та відновної медицини ОНМУ, діагноз - гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, з нормальним рівнем АД на фоні терапії, ризик 4, кризова течія; ДЕП ІІ ст., декомпенсація, із вестибулярним синдромом; був виписаний в задовільному стані, із рекомендацією нагляду терапевтом за місцем проживання, що підтверджує виписка з історії хвороби № 185/50; 03.03.2017 року ОСОБА_4 пройшов обстеження - ехокардіографія із доплерографією; відповідно до наявних фіскальних чеків в період з 2017 року по 2019 року на лікування купувалися ліки.

- також встановлено, що померлий проживав разом з відповідачами, які його доглядали та коли він помер, поховали його.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - перебування спадкодавця в безпорадному стані, - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд першої інстанції слушно послався на аналогічні правові висновки, які викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 13 січня 2021 року по справі 431/2579/17.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Встановивши, що позивач не надав жодного належного доказу існування будь-якої обставини, визначеної як обов`язкової для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві ОСОБА_4 допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані; потреби спадкодавця ОСОБА_4 в допомозі саме відповідачів, суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення від права спадкування.

Суд також врахував, що відповідні медичні документи, фіскальні чеки про придбання ліків ОСОБА_4 надали саме відповідачі, а позивач в судовому засіданні не заперечив факт надання такої допомоги, не зазначив певного періоду знаходження в безпорадному стані ОСОБА_4 , не заперечував, що його батько керував автомобілем самостійно практично до 03.03.2019 року, коли потрапив у лікарню та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на 6-й день.

При цьому суд також вірно застосував правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 17.10.2018 року у справі № 200/21452/15-ц, згідно з якою безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім, якщо це заперечується відповідачами.

Доводи апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин справи та про порушення судом вимог змагальності, є неспроможними, оскільки не узгоджуються з встановленими у справі обставинами, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суперечать хронології обставин та подій, яка вбачається з матеріалів справи.

При цьому наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 18.03.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова