ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7832/21 Номер провадження 22-ц/814/757/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Сидоренко Ірини Олександрівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 12:01:08 год. до 12:10:38 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 10.12.2021 року) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 30 323, 06 грн (а.с.2).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що позивачем надавались послуги з теплопостачання, а відповідач всупереч п.18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконує обов`язки та не оплачує своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг.

За період з 21.12.2017р. по 01.07.2021р. утворилась заборгованість у розмірі 26 167,53 грн, крім того, за цей період підприємством нараховано 3% річних у розмірі 1 265,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 890,21 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового засідання на 27.09.2021 року о 10:20 год. (а.с.15).

У жовтні 2021 року адвокатка Сидоренко І.О., представниця ОСОБА_1 , подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, прохала застосувати строк позовної давності до вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з листопада 2017 року по квітень 2018 рік та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги позивача задовольнити частково: відповідно до наданого відповідачем контррозрахунку за період з листопада 2018 року по червень 2021 року на суму 24 258,88 грн, з яких 21 426,50 грн - заборгованість за спожиті послуги, 8 10 ,83 грн - 3% річних, 2 021,55 грн - інфляційні збитки, та здійснити розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

У листопаді 2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано уточнення позовних вимог згідно ч.2 ст.49 ЦПК України, просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року в сумі 27 005,63 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 079,91 грн та три відсотки річних в розмірі 1 394,48 грн. Вирішити питання судових витрат (а.с.51).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 31 480,02 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Сидоренко І.О., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру заборгованості та стягнути з відповідача 24 258 грн 88 коп., з яких 21 426,50 грн - а заборгованість за спожиті послуги, 810 грн - 3% річних і 2 021,55 грн - сума інфляційних збитків. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув уточнені позовні вимоги, які були подані вже після першого судового засідання у справі.

Висновок суду про переривання строку позовної давності є помилковим та суперечить наданим у справу доказам.

Адвокат Сотник І.Л., представник Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», у відзиві, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві стверджується, що заява про уточнення позовних вимог подана суду з додержанням вимог ст.49 ЦПК України, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно задоволено клопотання позивача і розглянуті по суті уточненні позовні вимоги.

Звертається увага, що контррозрахунок заборгованості, наданий відповідачем, містить дані про вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання боргу, що існував за станом на жовтень 2018 року.

Окрім того, позивач вважає неможливим застосування строків давності у спірних правовідносинах з огляду на зміни, внесені до Прикінцевих і перехідних положень ЦК України законом №540-IX від 30 березня 2020 року.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

10.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укладено договір з теплопостачання.

Відповідно до п.1.1. договору теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві (наймачеві, власнику квартири та членам його сім`ї), а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору.

Відповідно до п. 34 цей договір укладається на два роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку, його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (а.с.10 зворот).

На виконання умов договору ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідачем плата за послуги в повному обсязі не вносилася.

За період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року виникла заборгованість зі сплати за послуги теплопостачання у розмірі 27 005,63 гривень.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог підприємства.

Місцевий суд зробив висновок, що заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 з листопада 2017 року по січень 2019 року здійснював часткові погашення заборгованості (зокрема в жовтні, листопаді 2018 року, в січні 2019 року), що свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем та в силу вимог ч.1 ст.264 ЦК України перериває перебіг позовної давності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами частини другої ст.43 ЦПК України на сторони покладені певні обов`язки, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного провадження.

За змістом ст.126, ст.127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Пропущений строк на вчинення певної процесуальної дії може бути поновлений судом за доведеності існування поважних причин для його пропуску.

У постанові ВС від 01 листопада 2021 року (справа № 405/3360/17) викладена правова позиція, згідно якої «процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року (справа № 487/10128/14-ц) роз`яснено, що: «предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога».

У постанові Верховного Суду від 09.07.2020 року (справа № 922/404/19) зазначено, що «Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру».

Аналіз наведених норм процесуального закону та висновків Верховного Суду дає підстави стверджувати, що суд, отримавши заяву позивача про уточнення позовних вимог, має встановити юридичну природу такого документа (процесуальної дії), та, виходячи із дійсного змісту заяви, діяти у відповідності до вимог процесуального закону, якими визначені умови, порядок та строки для вчинення такої процесуальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Справу призначено до слухання на 27.09.2021 року о 10:20 год. (а.с.15).

Перше судове засідання, призначене до слухання на 27.09.2021 року, відкладено у зв`язку з відсутністю сторін на 03.11.2021 року о 13:00 год. (а.с.23). Як слідує зі змісту протокола судового засідання від 27 вересня 2021 року, «Головуючий оголосив склад суду, підстави відводу та самовідводу складу суду і секретаря судового засідання, передбачених ЦПК України. Відводів та самовідводів не заявлено. Судом вирішується питання про відкладення розгляду справи. Суд на місці ухвалив: відкласти розгляд справи до 13.00 год. 03.11.2021 року».

Отже, виходячи зі змісту протокола судового засідання та приписів ч.3 ст.217, ст.223 ЦПК України, перше судове засідання у справі відбулося 27 вересня 2021 року.

01.11.2021 року підприємством подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.51). Зі змісту поданої заяви слідує, що позивачем збільшений період, за який вимагається стягнути заборгованість, та, відповідно, розмір такої заборгованості. Отже, предмет позову (стягнення заборгованості за надані послуги) і підстави позову (невиконання відповідачем умов договору) залишилися незмінними, а позивачем, по суті, подано заяву про збільшення позовних вимог. Але така заява подана з пропуском встановленого законом строку без заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав розглянув по суті збільшені позовні вимоги, у зв`язку з чим слід погодитися з доводами апеляційної скарги і вирішити спір за первісно заявленими позовними вимогами, тобто про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 30 323,06 грн, яка утворилась за період з 01.11.2017 року по 01.07.2021 року.

Суд першої інстанції правильно визначився, що спірні відносини (виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання) врегульовані нормами ЖК України (ст.67,162), ЦК України (ст.322, ст.509, ст.625, ст.901, ст.903), ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року.

Учасниками справи визнається те, що відповідач як споживач послуг централізованого теплопостачання і послуг централізованого постачання гарячої води свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Суть спору між сторонами зводиться до періоду, за який має бути стягнута заборгованість, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті України). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин у частині порядку оплати вартості отриманих послуг - щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, слід виходити з того, що у разі неналежного виконання споживачем обов`язку з оплати вартості отриманих послуг позовна давність за вимогами надавача послуг повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020р., під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 р. карантин встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. У подальшому постановами КМУ дія карантину неодноразово продовжувалася, зокрема останньою постановою №981 від 22 вересня 2021 року і за станом на час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з позовом (серпень 2021 року) карантин продовжував свою дію.

Таким чином, якщо позовна давність за станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.11.2017 року по 01.07.2021 року. За станом на 12 березня 2020 року загальний строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості за станом на 01 листопада 2017 року не сплив, а тому слід вважати обгрунтованою вимогу про стягнення заборгованості, яка визначена у первісному позові.

З урахуванням наведенного доводи апеляційної скарги про існування підстав для застосування строку давності не можна визнати обгрунтованими.

У підтвердження розміру заборгованості позивачем суду наданий рохрахунок заборгованості і договір про надання послуг (а.с.3-8).

Наведені докази є належними і допустимими (ст.77, ст.78 ЦПК України), а відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не спростував правильність нарахування заборгованості - заперечення і контррозрахунок відповідача (а.с.28-33) зосереджені на питанні пропуску строку звернення до суду.

З урахуванням встановленого апеляційним судом рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення первісних позовних вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Сидоренко Ірини Олександрівни, представниці ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 грудня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, п.Полтава, вул. Комарова 2а, ЗКПО 03338030, р/рахунок № НОМЕР_2 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478)

26 167,53 грн основного боргу за надані послуги у період з 01 листопада 2017 року по 01 липня 2021 року,

три проценти річних у сумі 1 265,32 грн,

інфляційні втрати у сумі 2 8905,21 грн,

а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов