Справа № 457/368/21 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/3430/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про відшкодування моральної шкоди , посилаючись на те, що він звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме: надати інформацію про наявність на території м. Трускавець вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 380/3955/2020 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28 квітня 2020 року у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Протиправними діями Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило законні права позивача, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким він змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Також, це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснив наступним чином: за кожен місяць порушеного права на соціальний захист, він оцінив у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2021 року для працездатних осіб - 6000 грн. (ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік ). Відповідач повинен був надати інформацію в травні 2020 року. Станом на березень 2021 року минуло 11 місяців. Відповідач не надав доступ до публічної інформації. Таким чином, з травня 2020 року по березень 2021 року минуло - 11 місяців. 11 місяців * 6000 грн. = 66000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 66000 грн.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесенні рішення судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини та рішення судів першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей, позбавлення її можливості їх реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які маються істотне значення, що ускладнювало здійснення свого права на доступ до публічної інформації про земельні ділянки з метою реалізації права на отримання земельну ділянки під забудову, та в силу законних сподівань на пільгу визначену законодавством на першочергове отримання земельної ділянки на реалізацію цього права і було подано запит на доступ до публічної інформації з метою отримання інформації про вільні земельні ділянки, які можна використати під будівництво.

Стверджує, що судом не враховано практику Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Також у такій практиці порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Вказує, що судом не було враховано і аналогічну практику місцевих та апеляційних судів у подібних справах, у яких суди стягували моральну шкоду.

Судом, на думку апелянта, порушено Загальну Декларацію прав людини (ст. 19), оскільки внаслідок протиправних дій відповідача, він (апелянт) змушений був відстоювати своє порушене право на доступ до публічної інформації.

Також вважає, що судом порушено Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів (набрала законної сили 01.12.2020 року).

Із зазначених підстав просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2021 року змінити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

21 грудня 2021 року від виконавчого комітету Трускавецької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Звертає увагу на недоведеність з сторони позивача факту завдання моральної шкоди та її розмір. Також звертає увага, що ними на виконання рішення №380/3955/20 було надіслано повторно позивачу копію відповіді від 07.05.2020 №03/Б-24і/з, однак лист з конвертом засобами поштового зв`язку повернувся без вручення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 22 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо). Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. При цьому визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у адміністративній справі №380/3955/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28 квітня 2020 року; зобов`язано Виконавчий комітет Трускавецької міської ради розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 28 квітня 2021 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Трускавецької міської ради залишено без задоволення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 380/3955/20 залишено без змін.

Запит ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 28 квітня 2020 року стосувався отримання публічної інформації, а саме: про наявність на території м. Трускавець вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд з місцями (орієнтирами) розташування.

З інформації, наданої відповідачем у відзиві на позовну заяву, відомо, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року по справі № 380/3955/20, яким зобов`язано виконавчий комітет Трускавецької міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 28 квітня 2020 року повторно надіслано копію відповіді від 07 травня 2020 року. Вказаний лист було повернуто на адресу адресата, оскільки позивач змінив адресу з м. Бахмут Донецької області на м. Черкаси.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Закону України Про інформацію визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону Про інформацію інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Стаття 2 Закону України Про інформацію визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно із ст. 31 Закону України Про інформацію у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 22 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України ).

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України . Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12 , 13 , 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України , обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на запит про надання публічної інформації органом місцевого самоврядування позивачу була надана, однак, як встановлено рішенням суду від 02 вересня 2020 року, відсутні докази надіслання такої відповіді на запит позивача, тобто оформлена не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції, у яких стягнуто із органу місцевого самоврядування моральну шкоду, зокрема, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2020 року у справі № 750/7355/20, Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 569/14945/20, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року у справі № 623/4/21, Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року у справі № 372/185/21, Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року у справі № 569/16473/20, Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 149/30/21, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року у справі № 937/6976/20, Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2021 року у справі № 405/1823/21, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2021 року у справі № 733/494/21, Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року у справі № 577/2133/21, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2021 року у справі № 733/675/21, Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2021 року у справі № 565/850/21, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2021 року у справі №733/726/21не має для суду апеляційної інстанції узагальнюючого значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач не надав доказів спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 66 000 грн., як і не обґрунтував розмір моральної шкоди.

Відсутність неналежного підтвердження щодо відправки відповіді відповідачем позивачу по справі, не можуть слугувати беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач повинен вказати в чому саме виразилась моральна шкода, відходячи від загального визначення щодо понесеного приниження та страждань.

Позивачем під час розгляду справи не доведено і в апеляційній інстанції не спростовано висновку суду першої інстанції про те, що запитувана інформація має для ОСОБА_1 надважливе значення, займає провідне місце у його житті, а невчасне надання цієї інформації спричинило серйозні зміни у психоемоційному стані.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, позивач неодноразово звертався з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних областях України (Черкаська, Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними. Вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства. В подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю виконавчих органів місцевого самоврядування. Наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання публічної інформації та захист порушеного права, а власне отримання вигоди у вигляді грошових коштів, використовуючи при цьому в своїх особистих інтересах чинне законодавство.

Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник