ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/46/22 Справа № 419/7312/12 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Кротенко Ірини Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року банк звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 23 304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 186 270,68 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2007/840-МК40/20, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 12 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15,50% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, кінцевий строк повернення кредиту 28.08.2009 року.

У забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій, що випливають з Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра", та ОСОБА_2 29 серпня 2007 року був укладений договір поруки, згідно п. 1.1. якого, останній поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року.

Банк належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови кредитного договору,у зв"язку з чим станом на 27.07.2012 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складала 23 304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 186 270,68 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат в інтересах відповідача звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення абзац: "За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 20399,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 163053,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн."

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів у зв"язку з тим, що порука, укладена між банком та відповідачем ОСОБА_2 , припинена. Крім того, судом не дано оцінки тому, що позивачем при розрахунку заборгованості застосовано процентну ставку 15, 50 %, а потім 40 %, що сторонами не погоджувалося.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 8/2007/840-МК40/20, згідно пунктів якого банк надав останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 12000 доларів США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, кінцевий строк повернення кредиту - 28.08.2009 року (а.с.13-15).

Банк виконав у повному обсязі умови кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12000 доларів США, які останній отримав особисто 29.08.2007 року, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-2 від 29 серпня 2007 року, яка власноручно підписана відповідачем (а.с.12).

У забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, між ВАТ КБ «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 29 серпня 2007 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв на себе на добровільних засадах зобов`язання відповідати перед позивачем по зобов`язаннях ОСОБА_1 в повному обсязі цих зобов`язань, які виникають з умов кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, та як солідарні із позичальником боржники (а.с.16-17).

Пунктом 6.1.2. кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадках передбачених цим договором, також сплатити неустойку та відшкодувати завдані банку збитки.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що у зв"язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов"язань по кредитному договору у нього утворилася заборгованість, яка станом на 27.07.2012 року складала 23304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 186270,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн.; пені за порушення строку сплати ануітетного платежу - 2904,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 23217,00 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. (а.с.7-11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 20399,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 163053,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн., однак відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, правильність рішення суду першої інстанції перевіряється лише в частині висновку суду щодо висновку про необхідність солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 20399,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 163053,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відтак, порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому має юридичне значення доти, поки не припинене основне зобов`язання.

Положеннями статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановлено, що між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ПАТ КБ «Надра» 29.09.2007 року було укладено Кредитний договір №8/2007/840-MK40/20 від 29.08.2007 року, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит на споживчі цілі в розмір 12000 доларів США строком по 28.08.2009 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 15,5% річних, а повернення кредиту та сплата відсотків здійснюються згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків (пункти 1.1., 1.2, 1.3., 4.1.1. договору) (а.с.13-15).

Тобто, умовами кредитного договору встановлено як строк дії договору (по 28 серпня 2009 року включно), так і строки виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань з щомісячним погашенням платежів.

Поряд із установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання ОСОБА_1 окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

29.08.2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед позивачем за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, а саме: повернути до 28.08.2009 року кредит у сумі 12 000 доларів США та відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 15,5% річних (п.1.1. договору поруки) (а.с.16-45).

Умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами згідно Графіку (п.4.1.1., 4.1.2 кредитного договору), Графік повернення кредиту (додаток №1 до кредитного договору) (а.с. 106).

Умовами договору поруки (п.1.1., 1.3., 2.1.) також передбачено, що порука забезпечує щомісячне зобов`язань.

Як підтверджується квитанціями про сплату по кредитному договору за період iз 20.09.2007 р. по 20.03.2008р. включно відповідач ОСОБА_1 платив по кредиту вчасно та в сумі, передбаченій Графіком. Всього за вказаний період ОСОБА_1 було сплачено 4095 доларів США. У квітні та травні місяцях 2008 року ОСОБА_1 допустив прострочку платежів по кредиту (а.с. 105-115).

Як підтверджується квитанцією №659 від 26.06.2008р. відповідач ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення кредиту 585 доларів США (а.с.115).

Пунктом 2.1. договору поруки від 29.08.2007 р. передбачено, що банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з Кредитного договору при умові, що в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Пунктом 2.4. договору поруки передбачено, що таке повідомлення повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорi) чи надано особисто поручителю. При цьому, обов`язок поручителя виконати зобов`язання нерозривно пов`язаний з моментом отримання ним такого повідомлення від банку (п.2.2. договору).

Однак, позивач не звернувся до відповідача ОСОБА_4 із повідомленням та/або вимогою ані в квітні-травні місяцях 2008 року, анi пiсля 26.06.2008 року.

Позивач не звертався до відповідача ОСОБА_2 як до поручителя.

Долучена до позову претензія банку від 04.09.2012 р. не містить доказів її направлення і не є повідомленням в розумінні пунктів 2.1., 2.2. та 2.4. договору поруки від 29.08.2007р.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорi строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду вiд 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), які неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах: від 23 вересня 2020 року у справі № 489/5827/16-ц (провадження № 61-12556св18), від 22 березня 2021 року у справі № 756/17499/17 (провадження № 61-3373cв20).

Відповідно до частини 4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка була чинна на момент укладання договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 26-29 Постанови від 08.06.2021р. у справі №202/781/14-ц: порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дiя чи подія, яка має юридичне значення (частина перша статті 251 України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду вiд 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)).

Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2 1169/11 (пункт 61)).

Позивач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів 02.09.2012 року.

З урахуванням зазначеного, порука ОСОБА_2 припинилась, ще у 2008 році, тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про стягнення заборгованості солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим в частині стягнення заборгованості солідарно із ОСОБА_2 слід відмовити із підстави припинення поруки.

Ураховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає за необхідне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з підстав припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставних висновків суду першої інстанції про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження при перегляді справи.

Згідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кротенко Ірини Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволені позову до ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- відмовити.

В іншій частині рішення суду, що оскаржується залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко