Справа №173/1355/21
Провадження №2/173/84/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори і Верхньодніпровської міської ради про зняття заборони з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , з позовом про зняття обтяження з нерухомого майна до відповідача Верхньодніпровської державної нотаріальної контори.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 02.09.2021 року.

02.09.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 08.11.2021 року в зв`язку з неякою учасників розгляду справи.

08.11.2021 року проведене підготовче судове засідання. В якості співвідповідача по справі залучено Верхньодніпровську міську раду. Справу призначено до розгляду на 09.12.2021 року.

09.12.2021 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 28.02.2021 року в зв`язку з неякою учасників розгляду справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , накладену відповідно до договору довічного утримання, укладеного 22 квітня 1994 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу, реєстровий № 2-1181.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: будинок АДРЕСА_1 перебував у приватній власності ОСОБА_4 . На підставі свідоцтва про права на спадщину, виданого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 20.04.1994 року, реєстровий номер 2-1062 та зареєстрованого у Верхньодніпровському МП «Конкурент», реєстраційний номер 12.

28.06.1994 року було посвідчено згоду про розірвання договору довічного утримання № 2-2309 державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

На сьогоднішній день вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1994 року посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2311

Відповідно до даних вчинення нотаріальних дій за 1994 рік та примірника договору довічного утримання, що зберігається у справах Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, було з`ясовано, що зняття заборони відчуження зазначеного житлового будинку не відбулось.

В зв`язку з цим ОСОБА_1 , не може розпорядитись належним їй майном в повній мірі, оскільки існують обтяження на нерухоме майно - заборона відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , так як при розірванні договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1181, не була знята заборона відчуження зазначеного житлового будинку, й стало підставою звернення до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримувала позовні вимоги за підставами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради, подав письмові пояснення, згідно яких проти задоволення заявлених вимог не заперечує та просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 28.06.1994 року було посвідчено угоду про розірвання договору довічного утримання, зареєстровану в реєстрі за № 2-2309 державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією угоди.

На сьогоднішній день власником житлового будинку АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1994 року посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2311, що підтверджується копією договору купівлі продажу.

Відповідно до довідки Новомиколаївської селищної ради № 623/02-25 від 16.11.2020 року домоволодінню ОСОБА_1 , присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки.

Відповідно до повідомлення Верхньодніпровської державної нотаріальної контори № 936/01-16 від 24 травня 2021 року встановлено, що відповідно до даних вчинення нотаріальних дій за 1994 рік та примірника договору довічного утримання, що зберігається у справах Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, було з`ясовано, що зняття заборони відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не відбулось.

В зв`язку з цією обставиною ОСОБА_1 , не може розпорядитись належним їй майном в повній мірі, оскільки існують обтяження на нерухоме майно - заборона відчуження житлового будинку АДРЕСА_1

Зняти заборону відчуження нерухомого майна в позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки вона накладена за договором, за яким позивачка не є його стороною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

З наданих суду доказів встановлено, що вищевказана заборона на належний позивачці житловий будинок втратила своє значення, оскільки була посвідчена угода між ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання. Тому підстави для подальшого існування даної заборони відчуження відпали.

Даний факт підтверджується ще й тією обставиною, що 28.06.1994 року позивачка купила вищевказаний житловий будинок, що свідчить про те, що на час укладення даного правочину заборони на відчуження вищевказаного будинку не існувало.

Виходячи з вищевикладеного суд не вбачає підстав для подальшого існування заборони на відчуження зазначеного вище житлового будинку, оскільки з часу його відчуження пройшов тривалий період часу і жодна особа не заявила про свої права на даний будинок. Будинок вже змінював власника, без будь-яких перешкод, що свідчить про те, що сторони виконали всі свої обов`язки за укладеними договорами довічного утримання і купівлі-продажу і підстав для обмеження права власності на даний будинок не вбачається. На підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн. коп., суд вважає за можливе покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , представник позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ( юридична адреса: 51600 вул. Федоровського. 21 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області) і Верхньодніпровської міської ради: юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21. м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, про зняття заборони з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати заборону на нерухоме майно, відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , накладену відповідно до договору довічного утримання, укладеного 22 квітня 1994 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу, реєстровий № 2-1181.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ,

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.02.2022 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 16.03.2022 року

Дана набрання законної сили: 31.03.2022 року